УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 759/10977/18
провадження № 51-1725ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_5 .
Суть питання та встановлені судами обставини
Святошинський районний суд м. Києва вироком від 05 червня 2020 року визнав винуватою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України, та призначив їй покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна в дохід держави.
Київський апеляційний суд ухвалою від 17 лютого 2022 року вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року стосовно ОСОБА_5 скасував, 
а кримінальне провадження закрив на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення її винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.
14 червня 2022 року прокурор ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, звернувся з касаційною скаргою, у якій порушував питання про перегляд у касаційному порядку ухвали Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року, а також просив поновити йому строк на касаційне оскарження. Клопотання обґрунтовував тим, що у зв`язку із воєнним станом в Україні він був вимушений невідкладно виїхати з м. Києва на час ведення активних бойових дій з метою збереження свого життя і здоров`я та членів своєї родини.
Верховний Суд ухвалою від 17 червня 2022 року відмовив прокурору ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, у задоволенні його клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_5 , а касаційну скаргу повернув особі, яка її подала,разом з усіма доданими до неї матеріалами.
27 серпня 2022 року перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій вчергове порушується питання про перегляд у касаційному порядку ухвали Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року, а також поновлення строку на касаційне оскарження. 
Клопотання обґрунтовано тим, що ухвала Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_5 надійшла до Київської міської прокуратури лише 15 серпня 2022 року на підставі запиту прокуратури від 13 липня 2022 року, а тому відсутність цієї ухвали позбавляло можливості її касаційного оскарження.
Мотиви Суду 
Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення необхідно відмовити, а касаційну скаргу повернути прокурору у зв`язку з таким.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що насамперед забезпечується право на апеляційне оскарження судового рішення, а право на касаційне оскарження – у визначених законом випадках та порядку.
Відповідно до правил ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, – в той самий строк з дня вручення йому копії цього рішення.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 113 КПК процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК строк також міститься у ст. 116 вказаного Кодексу.
Правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного строку. Це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити власну правову позицію.
Порядок обчислення процесуальних строків визначено ст. 115 КПК. За ч. 4 вказаної норми процесуального закону при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.
При цьому, правило початку перебігу строку на касаційне оскарження, визначене 
ст. 426 КПК, є загальним для всіх учасників кримінального провадження за винятком засудженого, який перебуває під вартою.
Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причини пропуску цього строку. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Виходячи з системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені скаржником.
Однак наведені в клопотанні прокурора обставини не належать до зазначених вище, 
а тому їх не можна визнати поважними, та такими, що об`єктивно перешкоджали стороні обвинувачення в реалізації права на касаційне оскарження судового рішення у порядку та строки визначені законом.
Доводи прокурора про те, що ухвала Київського апеляційного суду від 17 лютого 
2022 року стосовно ОСОБА_5 надійшла до Київської міської прокуратури лише 15 серпня 2022 року на підставі запиту прокуратури від 13 липня 2022 року, а тому відсутність цієї ухвали позбавляло можливості її касаційного оскарження, є необґрунтованими, оскільки у цьому кримінальному провадженні прокурор, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, звертався з клопотанням про поновлення строку касаційного оскарження та касаційною скаргою від 10 червня 
2022 року, до якої додав копію ухвали апеляційного суду від 17 лютого 2022 року. Тому, посилання в касаційній скарзі, що до 15 серпня 2022 року в розпорядженні Київської міської прокуратури не було копії ухвали апеляційного суду не відповідає дійсності.
Колегія суддів також бере до уваги, що відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КПК прокурором є особа, яка обіймає посаду, передбачену ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» та діє у межах своїх повноважень.
Відповідно до ст. 37 КПК прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. При цьому прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. 
У п. 20 ч. 2 ст. 36 КПК закріплено, що прокурор має право на оскарження судових рішень в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з ч. 4 ст. 36 КПК право на подання апеляційної скарги мають також незалежно від їх участі в судовому провадженні прокурори вищого рівня: Генеральний прокурор, його перший заступник та заступники, керівник обласної прокуратури, його перший заступник та заступники.
Однак КПК не передбачає особливого порядку та строків оскарження прокурорами вищого рівня судових рішень у апеляційному чи касаційному порядку, а у статтях 393 та 425 КПК як суб`єкт оскарження вказується лише прокурор. 
Причому положеннями ст. 1, ч. 5 ст. 7, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави; єдність системи прокуратури України забезпечується: єдиними засадами організації та діяльності прокуратури, єдиним статусом прокурорів, єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності прокурорів та ін.; прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.
Виходячи з системного аналізу зазначених вище норм, поняття «прокурор», яке вживається у ст. ст. 393 та 425 КПК як суб`єкт апеляційного та касаційного оскарження, охоплює не лише певну посадову особу, яка здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні та визначена у порядку ст. 37 КПК, але й прокурорів вищого рівня, визначених у ч. 4 ст. 36 КПК (Генеральний прокурор, його перший заступник та заступники, керівник обласної прокуратури, його перший заступник та заступники).
Враховуючи зазначене, а також те, що у судовому засіданні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції був присутній прокурор, який, крім цього, уже звертався з касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_5 як представник органу прокуратури, просив поновити строк касаційного оскарження, та додавав копію оскарженої ухвали апеляційного суду, причини пропуску строку на касаційне оскарження, які викладені у касаційній скарзі першого заступника керівника Київської міської прокуратури, колегія суддів не вважає поважними.
Водночас, Суд звертає увагу, що поновлення строку оскарження судового рішення за відсутності для цього обґрунтованих підстав є протиправним, оскільки порушує не тільки вимоги чинного кримінального процесуального закону, але й принцип правової визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Ураховуючи наведене, Суд вважає, що відсутні поважні причини, які були об`єктивно непереборними, та не залежали від волевиявлення прокурора і унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. Тому підстави для поновлення строку на касаційне оскарження відсутні. 
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга подана до касаційного суду з пропуском строку на касаційне оскарження, а суд касаційної інстанції за клопотанням прокурора не знайшов підстав для поновлення цього строку, касаційна скарга підлягає поверненню відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 цього Кодексу.
З огляду на викладене, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити першому заступнику керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_4 у задоволенні його клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_5 .
Касаційну скаргу повернути особі, яка її подала, разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                              ОСОБА_3