ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" травня 2022 р.                                         Справа№ 911/1462/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Разіної Т.І.
суддів:            Іоннікової І.А. 
          Тарасенко К.В. 
 
Розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», с. Гора, Київська обл. на рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2021 (повний текст складено 03.12.2021) у справі №911/1462/21 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», с. Гора,           Київська обл.
до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України»,
м. Київ
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ?          Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, м. Київ
про стягнення заборгованості,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,- 

                              ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - позивач/ ДП «МА «Бориспіль») звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (далі -  відповідач/ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - третя особа) про стягнення заборгованості за Договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1651 від 23.01.2015 у сумі 38 402,78 грн, з яких 29 624,29 грн  основного боргу, 1 205,99 грн пені, 6 221,11 грн штрафу, 315,01 грн.  3% річних та 1036,38 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати оренди орендованого майна за період з серпня 2020 по  березень 2021 року згідно з м Договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1651 від 23.01.2015 укладеного між відповідачем та РВ ФДМ України по Київській області (перейменоване на РВ ФДМ України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях), за яким балансоутримувачем майна є ДП «МА «Бориспіль». У зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача основний борг, пеню, 3% річних, інфляційні втрати та штраф.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду Київської області від 23.11.2021 позовні вимоги ДП «МА «Бориспіль» до ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору      Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про стягнення заборгованості задоволено частково.
Присуджено до стягнення з ПрАТ "Авіакомпанія «МАУ» на користь ДП «МА «Бориспіль»  9     843,60 грн основного боргу, 458,20 грн пені, 124,77 грн 3% річних, 505,44 грн інфляційних втрат, 2 067,16 грн штрафу та 768,38 грн витрат по сплаті судового збору.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення 9     843,60 грн  заборгованості зі сплати орендних платежів за період з серпня 2020 по  березень 2021 року є документально обґрунтованою, що підтверджується рахунками-фактурами №76/1490 від 31.08.2020, №76/1734 від 30.09.2020, №76/1923 від 31.10.2020, №76/2349 від 31.12.2020, №76/518 від 28.02.2021, №76/831 від 31.03.2021 та актами приймання-здачі виконаних послуг від 31.08.2020 від 30.09.2020,  від  31.10.2020, від  31.12.2020, 28.02.2021 від 31.03.2021. 
Разом з цим, судом першої інстанції враховано постанову Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 року "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" (далі по тексту - постанова №611), якою врегульовані питання щодо звільнення орендарів від сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину, встановленого Урядом з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та зменшено розмір орендної плати на 50 % від заявленої суми. Враховуючи зменшення суми основного боргу, судом першої інстанції здійснено власний розрахунок, нарахованих позивачем відповідачу пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, та ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача 458,20 грн  пені, 2 067,16 грн штрафу, 124,77 грн 3% річних та 505,44 грн інфляційних втрат, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції.  

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із прийнятим рішенням, ДП "МА "Бориспіль" (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2021  у справі №911/1462/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в цій частині прияти нове рішення, яким  стягнути  відповідача на користь позивача 25     403,61 грн, у т.ч. 19     780,69 грн - основної заборгованості, 747,79 грн пені, 190,24 грн інфляційних втрат, 4     153,95 грн штрафу, 530,94 грн 3% річних. Вирішити питання судових витрат.
Апеляційна скарга ДП «МА «Бориспіль»  обґрунтована тим, що  місцевим господарським судом неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, неправильно застосовано норми п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину», а також не застосовано положення ст. 188 Господарського кодексу України ГК України, ст.ст. 651-654 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 127, 129-131 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна».
Скаржник зазначає, що ані постанова Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №611, ані Порядок передачі в оренду державного та комунального майна не можуть змінювати або встановлювати інший, ніж визначено законом, порядок внесення змін до умов господарських договорів. А тому, до спірних правовідносин мають застосовуватися норми Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна», які мають вищу юридичну силу.
Крім того, скаржник зазначає про необхідність укладення між сторонами додаткової угоди щодо зміни розміру орендної плати. При цьому апелянт посилається на судову практику, зокрема постанови Верховного Суду України від 18.03.2015 у справі №3-19гс/15 (№14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), від 29.03.2017 у справі №916/1689/15, постанови Верховного Суду від 15.02.2018 у справі №916/1578/15-г. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
14.02.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду Київської області від 23. 11.2021 у справі №911/1462/21 залишити без змін, посилаючись на те, що позивач є лише балансоутримувачем, а не орендарем, а тому він не наділений повноваженнями на самостійне визначення порядку взаєморозрахунків між сторонами Договору. Застосування до спірних правовідносин положень постанови №611 є правомірним, оскільки внаслідок запровадження Урядом карантинних обмежень та мають безпосередній вплив на здатність орендарів самостійно сплачувати орендну плату у повному обсязі, оскільки їх прибутковість значно знизилась.
Відзив на апеляційну скаргу від третьої особи  до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходив.
Частиною 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що третя особа не була обмежена у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу          через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням. Відтак, приймаючи до уваги, що  третя особа у строк, встановлений судом апеляційної інстанції не подала відзиву на апеляційну скаргу,          суд дійшов висновку, що неподання третьою  особою відзиву     не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2021 справу №     911/1462/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І. (суддя-доповідач), судді: Іоннікова І.А., Тарасенко     К.В.
Оскільки в суді апеляційної інстанції матеріали справи №911/1462/21 відсутні, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити апеляційну скаргу і вирішити питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення апеляційної скарги без руху.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021, зокрема, вирішено відкласти розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ДА «МА`Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2021 у справі №911/1462/21 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №911/1462/21.
10.01.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/1462/21.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022  відкрито апеляційне провадження у справі №911/1462/21; розгляд апеляційної скарги ДП «МА «Бориспіль»  на рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2021 у справі №911/1462/21 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як убачається із матеріалів справи, 23.01.2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (правонаступником якого є - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях)  (за договором - орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (за договором - орендар) укладено Договір оренди №1651 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір), згідно умов п. 1.1. якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину твердого покриття майданчика для засобів перонної механізації загальною площею 180,0 кв.м., що розташоване за адресою: 08307, Київська область, м. Бориспіль, ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - майно) та перебуває на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - балансоугримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 31.08.2014 року і становить за незалежною оцінкою 288000,00 грн. без врахування ПДВ. 
Майно передається в оренду з метою розміщення модуля побутового призначення ( п. 1.2. Договору).
Відповідно до п. 2.1. Договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі майна.
У п. 3.1. Договору сторони погодили,  що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне  майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786 і становить за базовий місяць розрахунку - серпень 2014 року - 3 600,00 грн згідно розрахунку орендної плати, який додається. 
Пунктом 3.3. Договору встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України.
Положеннями п.п. 3.6., 3.7. Договору встановлено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у наступному співвідношенні 70% - до державного бюджету, 30% - балансоутримувачу.  Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. 
У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становитиме загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21% від суми заборгованості (п. 3.8. Договору).    
Орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу, компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, у тому числі податку на землю, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. ( п. 5.3. Договору). 
Відповідно до п. 10.1. Договору сторони погодили, що цей Договір укладено строком на 2 (два) роки 11 місяців, що діє з 23.01.2015 року до 23.12.2017 року включно.
Згідно Акта приймання-передачі орендованого майна від 23.01.2015 року, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину твердого покриття майданчика для засобів перонної механізації загальною площею 180,0 кв.м., що розташоване за адресою: 08307, Київська область, м. Бориспіль, ДП «МА «Бориспіль» (далі - майно) та перебуває на балансі ДП «МА «Бориспіль».
23.11.2018 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору, згідно якої у зв`язку із проведенням незалежної оцінки об`єкта оренди на виконання статті 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", домовились пункт 1.1. Розділу 1 Договору та пункт 3.1. Розділу 3 Договору викласти в такій редакції: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину твердого покриття майданчика для засобів перонної механізації загальною площею 180,0 кв. м (далі - майно), що знаходиться за адресою Київська область, Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, та перебуває на балансі ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 30.11.2017 і становить за незалежною оцінкою 654960,00 грн. без врахування ПДВ. Орендна плата визначається па підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (із змінами), (далі - Методика розрахунку) і становить за базовий місяць оренди - листопад 2017 року 8187,00 грн. Сторони домовились продовжити термін дії Договору на 2 роки 11 місяців до 23.11.2020 включно. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Реєстрів виданих/отриманих оригіналів документів за період серпень-жовтень 2020 року, грудень 2020 року, лютий-березень 2021 року, орендар самостійно отримував від позивача рахунки-фактури разом з актами прийому-здачі виконаних послуг за вказаний період оренди об`єкта, а саме: рахунок-фактуру №76/1490 від 31.08.2020 на суму 11 470,08 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 4 779,20 грн, строк оплати 15.09.2020; акт приймання-здачі виконаних робіт від 31.08.2020 на суму 11 470,08 грн ; №76/1734 від 30.09.2020 на суму 11 527,43 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 4 803,10 грн; строк оплати 15.10.2020; акт приймання-здачі виконаних робіт від 30.09.2020 на суму 11 527,43 грн; №76/1923 від 31.10.2020 на суму 11 642,70 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 4 851,12 грн; строк оплати 15.11.2020; акт приймання-здачі виконаних робіт від 31.10.2020 на суму 11 642,70 грн; №76/2349 від 31.12.2020 на суму 11 900,21 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 4 958,42 грн; строк оплати 15.01.2021; акт приймання-здачі виконаних робіт від 31.12.2020 на суму 11 900,21 грн; №76/518 від 28.02.2021 на суму 12 175,45 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 5 073,10 грн; строк оплати 15.03.2021; акт приймання-здачі виконаних робіт від 28.02.2021 на суму 12 175,45 грн; №76/831 від 31.03.2021 на суму 12 382,44 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 5 159,35 грн; строк оплати 15.04.2021; акт приймання-здачі виконаних робіт від 31.03.2021 на суму 12 382,44 грн.
Вказані акти приймання-здачі виконаних робіт за оренду майна за період серпень-жовтень 2020 року, грудень 2020 року, лютий-березень 2021 року відповідачем залишились не підписані.
Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» зверталося до позивача та третьої особи з листами №01.3.1/10-52 від 20.03.2020, №02.2-09-51 від 21.04.2020, в яких повідомляв про виникнення форс-мажорних обставин та неможливість своєчасного виконання зобов`язань за Договором та просив не нараховувати орендну плату з 18.03.2020 року, а згідно листа №01.3.1-10/120 від 13.10.2020 просив здійснити перерахунок орендної плати за період з 12.03.2020 по день завершення карантину за Договором з урахуванням права на знижку 50% згідно постанови КМУ від 15.07.2020 року №611 "Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину".   
Враховуючи умови п. 3.6 Договору, відповідач відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України, мав сплатити на користь позивача (балансоутримувача) за оренду майна за спірний період 29624,29 грн. 
Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором відповідач не сплатив на користь позивача в повному обсязі орендну плату за спірний період, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 29 624,29 грн. 
У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача 29 624,29 грн  заборгованості за договором, 1 205,99 грн  пені, 315,01 грн 3% річних, 1 036,38 грн інфляційних втрат та 6 221,11 грн  штрафу. 
Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначив,  що відповідач, як підприємство галузі авіаційного транспорту, яке здійснює перевезення пасажирів та багажу, яке орендує приміщення з метою побутового обслуговування населення, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" відноситься до переліку орендарів, визначених Додатком 2 до вказаної Постанови та має право на зниження орендної плати на 50%. Відповідач також зазначає, що за період з 01.03.2020 по 30.04.2021 ним сплачено 29 470,62 грн, у зв`язку із чим у нього наявна переплата за Договором, а тому, розмір заборгованості та періоди прострочення, зазначені в позові, не відповідають дійсності.  

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 269  ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції,обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга  ДП "МА "Бориспіль" не підлягає задоволенню (в оскаржуваній позивачем частині),  а рішення Господарського суду  Київської області від 23.11.2021 у справі №911/1462/21 не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Апеляційний господарський суд відзначає, що: позивач у поданій апеляційній скарзі оскаржує прийняте господарським судом першої інстанції рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 25     403,61 грн  (19     780,69 грн - основна заборгованість за Договором, 747,79 грн пеня, 190,24 грн інфляційні втрати, 4     153,95 грн штраф та 530,94 грн 3% річних).
Відтак, судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції в оскаржуваній позивачем частині.

Спір виник внаслідок невиконання відповідачем умов Договору в частині сплати орендних платежів балансоутримувачу за з період з серпня 2020 по березень 2021 року.
          Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Згідно із ч. 1 ст. 283 ГК за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 286 ГК орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Згідно із з ч.ч. 1, 4 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, яка діяла на момент укладення договору оренди), орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.          Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18 зазначила, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, строк оплати за рахунками-фактурами №76/1490 від 31.08.2020, №76/1734 від 30.09.2020, №76/1923 від 31.10.2020, №76/2349 від 31.12.2020, №76/518 від 28.02.2021, №76/831 від 31.03.2021 та актами приймання-здачі виконаних послуг від 31.08.2020 від 30.09.2020,  від  31.10.2020, від  31.12.2020, 28.02.2021 від 31.03.2021  є таким, що настав, отже, відповідач є таким, що прострочив свої зобов`язання.  
Проте, відповідачем вказані рахунки та акти приймання-здачі виконаних робіт за спірний період не підписано та не оплачено. 
Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтею 549 ЦК визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За статтею 230 ГК штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 (із подальшими змінами та доповненнями) на усій території України з 12.03.2020 встановлено карантин.
Водночас, постановою № 611 врегульовані питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, зокрема на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: 1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; 2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. № 786, здійснюється у розмірі: 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2. 
Так, згідно з Додатком 2 - Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків, відповідач відноситься до таких орендарів, оскільки нерухоме державне майно використовується ним для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів (п. 1.2 Договору).  
Враховуючи положення вищевказаної постанови, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру орендної плати на 50 % та стягнення з відповідача на користь позивача 9843,60 грн. При цьому, з урахуванням зменшення розміру орендної плати на 50 %, судом здійснено власний розрахунок  пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат та стягнуто з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 458,20 грн пені, 124,77 грн 3% річних, 505,44 грн інфляційних втрат, 2 067,16 грн штрафу.

Як вже зазначалось вище, скаржник погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції в частині застосування приписів постанови №611 щодо зменшення розміру орендної плати на 50 % за відсутності внесення змін до Договору. 
Частиною 1 статті 269 ГПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.     
Так, питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, а також щодо нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном були врегульовані постановою № 611, зокрема у пункті 1 цієї постанови передбачено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, здійснюється у розмірі: 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2. 
Згідно з Додатком 2 - Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків, відповідач відноситься до таких орендарів, на яких поширюється дія постанови №611, оскільки нерухоме державне майно використовується для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів (п. 1.2 Договору).  
          Відповідно до п. 2 постанови № 611 зобов`язано орендодавців державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.
Відповідно до положень договору відповідач орендує частину твердого покриття майданчика для засобів перонної механізації загальною площею 180,0 кв.м., що розташоване за адресою: 08307, Київська область, м. Бориспіль, ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"
У п. 3.5 договору визначено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї зі сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та      в інших випадках, передбачених чинним законодавством.
Отже, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги положення           постанови КМУ від 15.07.2020 № 611      суд першої інстанції дійшов висновку, що належною до нарахування      орендарю      відповідачу на користь позивача, як балансоутримувача орендованого відповідачем майна, є орендна плата в розмірі      30%, розрахована відповідно до визначеної Методики, із зменшенням на 50% відповідно до положень п. 2      постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину» від 15.07.2020 № 611, зокрема у спірному періоді.
Зважаючи на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності судом встановлено, що позивач безпідставно виставляв відповідачу рахунки-фактури без урахування положень      постанови КМУ від 15.07.2020           № 611      відповідно до якого відповідач має право під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 на зменшення орендної плати на 50 відсотків.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зменшення розміру орендної плати на 50 % та часткове задоволення позовних вимог. 

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених  позивачем в апеляційній скарзі
Скаржник як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час апеляційного перегляду справи посилався на відсутність правових підстав для застосування положень      постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину» від 15.07.2020 № 611      та додатку 2 до постанови, з підстав відсутності внесення змін до договору в частині зміни його істотної умови      розміру орендної плати.
З даного приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, а також щодо нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном були врегульовані постановою № 611, зокрема у пункті 1 цієї постанови передбачено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, здійснюється у розмірі: 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2. 
          Відповідно до п. 2 постанови № 611 зобов`язано орендодавців державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.
З огляду на положення Постанови № 611 нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати.
За Договором орендодавцем державного майна є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, отже забезпечити нарахування орендної плати на період карантину може тільки орендодавець, а не позивач. 
Оскільки Постанова №611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і  внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається. Подібний за змістом правовий висновок вкладено у постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі №910/13397/20.
Зазначене спростовує доводи скаржника про необхідність внесення змін до Договору шляхом укладення Додаткової угоди в частині зміни розміру орендної плати.  
                    Також суд апеляційної інстанції звертає увагу заявника апеляційної скарги  на те, що він не є ані стороною договору оренди, ані власником державного майна, а є лише балансоутримувачем майна та отримує визначену орендодавцем у договорі частину орендної плати. У зв`язку з чим позивач, не маючи жодного стосунку до правовідносин сторін за договором, не уповноважений визначати порядок нарахування орендної плати. Такі повноваження має виключно власник майна та сторона договору оренди. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові  Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №911/3067/20. 
Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо посилань скаржника на постанови Верховного Суду України від 18.03.2015 у справі №3-19гс/15 (№14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), від 29.03.2017 у справі №916/1689/15, постанови Верховного Суду від 15.02.2018 у справі №916/1578/15-г, то вказані справи не є релевантним з даним предметом спору, оскільки під час вирішення вказаних справ не існували обставини, які наявні за спірним предметом спору щодо зменшення розміру орендної плати за користування державним майном на період дії карантину, та, більше того, за приписами ст. 236 ГПК лише висновки Верховного Суду застосовуються як норми права. 
Однак  вказані аргументи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи та відхиляються судом з огляду на те, що вказана постанова не вимагає внесення змін до договорів в частині зменшення розміру орендної плати за користування державним майном.
                                                  Суд також зауважує, що положення      ст. 117 Конституції України      визначають, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
                                                  Згідно із ч. 1 ст. 49      Закону України «Про Кабінет Міністрів України»           Кабінет Міністрів України на основі та на виконання      Конституції      і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до      Конституції      та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
Відповідно до положень статуту Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі      аеропорт), затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 25.05.2020 № 32, аеропорт є державним комерційним підприємством цивільної авіації, яке засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України. У своїй діяльності аеропорт керується      Конституцією України      та Законами України,      актами      Президента України,      Кабінету Міністрів України, наказами Уповноваженого органу управління, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, а також статутом.
Враховуючи вказані положення законодавства та статуту, безпідставними є посилання позивача про те, що для застосування ним, як балансоутримувачем орендованого відповідачем майна, положень      постанови КМУ від 15.07.2020 № 611      в частині зменшення розміру орендної плати можливе лише з моменту внесення відповідних змін до умов договору.
Постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину» від 15.07.2020 № 611 у визначеному законодавством порядку не скасована, а відтак постанова є обов`язковими для виконання. Доказів протилежного суду не надано.
Зважаючи на викладене вище, помилковими є твердження скаржника про те, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням      ч.4 ст. 236 ГПК України, оскільки не враховано правові позиції викладені Верховним Судом України у постанові від 29.03.2017 у справі      № 916/1689/15, Верховним Судом у постанові від 15.02.2018 у справі №917/1578/15-г. Суд зазначає, що названі судові рішення не є релевантними для справи, що розглядається, зважаючи на відмінний зміст спірних правовідносин та фактично встановлені обставини у цих справах.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу заявника апеляційної скарги  на те, що він не є ані стороною договору оренди, ані власником державного майна, а є лише балансоутримувачем майна та отримує визначену орендодавцем у договорі частину орендної плати. У зв`язку з чим позивач, не маючи жодного стосунку до правовідносин сторін за договором, не уповноважений визначати порядок нарахування орендної плати. Такі повноваження має виключно власник майна та сторона договору оренди. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові  Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №911/3067/20. 
Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо посилань скаржника на постанови Верховного Суду України від 18.03.2015 у справі №3-19гс/15 (№14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), від 29.03.2017 у справі №916/1689/15, постанови Верховного Суду від 15.02.2018 у справі №916/1578/15-г, то вказані справи не є релевантним з даним предметом спору, оскільки під час вирішення вказаних справ не існували обставини, які наявні за спірним предметом спору щодо зменшення розміру орендної плати за користування державним майном на період дії карантину, та, більше того, за приписами ст. 236 ГПК лише висновки Верховного Суду застосовуються як норми права. 
Однак  вказані аргументи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи та відхиляються судом з огляду на те, що вказана постанова не вимагає внесення змін до договорів в частині зменшення розміру орендної плати за користування державним майном.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.  
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального  та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2021 у справі №911/1462/21 (в оскаржуваній позивачем частині), та, відповідно, апеляційна скарга ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Розподіл судових витрат
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2021 у справі №911/1462/21 покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 8, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» залишити без задоволення.
2.  Рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2021 у справі №911/1462/21 залишити без змін.
3. Матеріали справи №911/1462/21 повернути до Господарського суду Київської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      Т.І. Разіна 

Судді                                                                                І.А. Іоннікова

                                                                                К.В. Тарасенко