УХВАЛА

08 серпня 2022 року 
м. Київ

справа № 140/13814/21
адміністративне провадження № К/990/18471/22 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу Волинської обласної прокуратури на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі №140/13814/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання наказу неправомірним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,   
ВСТАНОВИВ:
18 липня 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Волинської обласної прокуратури Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення №414 від 13 вересня 2021 року П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) «Про неуспішне проходження прокурором атестації»; визнання протиправним та скасувати наказу керівника Волинської обласної прокуратури від 20 жовтня 2021 року №697к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Ковельської місцевої прокуратури або іншій рівнозначній посаді; стягнення з Волинської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 жовтня 2021 року по дату постановлення судового рішення у даній справі; допущення до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць; визнання протиправною бездіяльності Волинської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку; зобов`язання Волинську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 6934,83 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №414 від 13 вересня 2021 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації». Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Волинської обласної прокуратури №697к від 20 жовтня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Ковельської місцевої прокуратури з 22 жовтня 2021 року. Стягнуто з Волинської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 26771,65 грн. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Ковельської місцевої прокуратури з 22 жовтня 2021 року підлягає до негайного виконання. Рішення суду в частині стягнення з Волинської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 6934,83 грн. грн. підлягає до негайного виконання. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачами подані апеляційні скарги.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2022 року апеляційні скарги Волинської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора задоволено частково. Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року у справі №140/13814/21 скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №414 від 13 вересня 2021 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації». Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Волинської обласної прокуратури №697к від 20 жовтня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Ковельської місцевої прокуратури з 22 жовтня 2021 року. Стягнуто з Волинської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 26771,65 грн. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Ковельської місцевої прокуратури з 22 жовтня 2021 року підлягало до негайного виконання. Рішення суду в частині стягнення з Волинської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 6934,83 грн. підлягало до негайного виконання. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частини першої   статті 328 КАС України   учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої   статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою       статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У касаційній скарзі скаржник   зазначає, що касаційну скаргу подано на підставі пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідач вказує що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах №200/5038/20-а, №160/6204/20, №140/3790/19, №160/6596/20, №280/4314/20, №640/1218/21, №440/2682/20, №420/4196/20, №420/4572/20, №520/5000/2020, №280/3705/20, №580/1859/20, №160/6148/20, №340/1673/20, №140/8233/20, №200/4759/20-а. 
Згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень Верховний Суд не ухвалював постанову у справі № 640/1218/21.
Верховий Суд відхиляє посилання заявника касаційної скарги на вказані справи, в яких викладені висновки Верховного Суду, оскільки обставини у зазначених справах істотно відрізняються від обставин у цій справі. Зокрема, у розглянутих Верховним Судом справах, на відміну від цієї, кадрові комісії не приймали рішень про виключення прокурора зі списку осіб, які не склали іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, та про призначення прокурору нової без її визначення дати складання такого іспиту. Саме наявність чинного рішення кадрової комісії про виключення позивача зі списку осіб, які не склали іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, та про призначення йому нової, але без визначення, дати складання такого іспиту, було основною підставою   адміністративного позову.
Висновки Верховного Суду, викладені у справі №440/2700/20, на які також покликається відповідач, обставини справи №440/2700/20 є відмінними від справи, що розглядається, оскільки за результатами розгляду заяв та на підставі результатів тестування відмовили позивачу у призначенні нового дня для складання іспиту на загальні здібності і навички та ухвалили рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. 
Верховний Суд звертає увагу, що лише вибіркове цитування уривків з постанов Верховного Суду не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, передбаченим частиною четвертою статті 328 КАС України.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Отже, недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). 3міст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин i впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їx сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
З огляду на викладене, за такого правового обґрунтування касаційної скарги, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Щодо посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що відсутні позиції Верховного Суду у цієї категорії справ з урахуванням обставин наявності протокольного рішення кадрової комісії (ухваленого всупереч пункту 17 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року та пункту 7 розділу Порядку проходження прокурорами атестації) стосовно задоволення заяви позивача про повторне проходження іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки та в подальшому пізнішою датою прийнятого рішення кадровою комісією про неуспішне проходження прокурором атестації ухваленого відповідно до пункту 7 Порядку роботи кадрових комісій №233 (стосовно повноважень членів кадрових комісій) за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (не набрання мінімального прохідного балу).
З огляду на обставини цієї справи, а саме  задоволення однією кадровою комісією заяви позивача про повторне проходження іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки та в подальшому пізнішою датою прийнятого рішення іншою кадровою комісією про неуспішне проходження прокурором атестації, заявником касаційної скарги не вказані норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду з їх застосування у подібних правовідносинах, які б у регулювали, передбачену законодавством, правову можливість переглядати і змінювати рішення однієї кадрової комісії з приводу задоволення/незадоволення заяв прокурорів про повторне проходження іспиту іншою кадровою комісією.
Верховний Суд як інститут сталості та забезпечення сталості та єдності судової практики відповідно до пункту 6 частини другої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
В розумінні статті пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України оскаржити рішення судів попередніх інстанцій до суду касаційної інстанції можливо у разі відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а не у разі відсутності відповідної норми або її не зазначення скаржником, або зазначення певної норми, проте без викладення обґрунтувань в чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права і як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися з урахуванням усіх обставин справи. 
Отже, наведені скаржником норми є загальними, а касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо їхнього неправильного застосування судами попередніх інстанцій та необхідність висновку Верховного Суду у цій справі щодо вказаних норм.               
До цього ж, скаржник не конкретизував у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися з урахуванням саме цієї обставини справи. 
Отже, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.       
Отже, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Волинської обласної прокуратури на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі №140/13814/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання наказу неправомірним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному  статтею 251 КАС України.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	                                         Н.А. Данилевич