КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
              
справа №356/501/21                                                                            головуючий у суді І інстанції: Капшученко І.О.
провадження №22-ц/824/7177/2022                                             головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
23 серпня 2022 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді:                                              Сушко Л.П.,  
суддів:                                                           Суханової Є.М., Сліпченка О.І.,
секретар судового засідання:                                  Гайдаєнко В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Березанського міського суду Київської області від 20 січня 2022року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права власності,
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності права власності.
В обґрунтування позову вказує, що постановою від 10.12.2019 року Київського апеляційного суду, скасовано рішення Березанського міського суду Київської області від 12.06.2019, та визнано недійсним рішення Березанської міської ради Київської області від 04.04.2014 №403-36-VI про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ; визнано недійсним рішення Березанської міської ради Київської області від 29.01.2015 про затвердження технічної документації щодо встановлення меж та передачі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 з кадастровими номерами 3210400000:09:001:0049 та 3210400000:09:001:0050 у приватну власність ОСОБА_3 .. Таким чином, позивач після вказаного вище рішення отримала право на приватизацію 1/2 спірних земельних ділянок, однак на час звернення до суду право власності відповідача на спірні земельні ділянки не скасовано, про що інформація в єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно.
З урахуванням викладеного, просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 19517504 від 21.02.2015 на земельну ділянку з кадастровим номером 3210400000:09:001:0049 за адресою АДРЕСА_1 та припинити право власності за ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 19517504 від 21.02.2015 на земельну ділянку з кадастровим номером 3210400000:09:001:0050 за адресою АДРЕСА_1 та припинити право власності за ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.
Рішенням Березанського міського суду Київської області від 20 січня 2022 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Вказує, що суд першої інстанції відмовляючи в позові, зазначив, що позивач визначив неналежного відповідача, однак, в реєстрі прав власності на нерухоме майно, спірне майно зареєстроване за ОСОБА_2 , тому скаржник правильно визначилась з відповідачем.
Посилається на практику, яка міститься в роз`ясненні Верховного Суду в справі           №557/94/19 та  постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 320/9049/18 (провадження № 61-8431св20).
Відповідач, відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не подала. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, тому суд не в змозі вирішувати позов без особи, яка повинна відповідати за позовом. 
Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що звертаючись з позовом, позивач просить відповідача - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 19517504 від 21.02.2015 на земельну ділянку з кадастровим номером 3210400000:09:001:0049 за адресою АДРЕСА_1 та припинити право власності за ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 19517504 від 21.02.2015 на земельну ділянку з кадастровим номером 3210400000:09:001:0050 за адресою АДРЕСА_1 та припинити право власності за ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.
Щодо висновків суду першої інстанції про відмову у позові з підстав неналежного відповідача у данів справ, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповіно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в його задоволенні.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року у справі № 335/4419/19 (провадження № 61-6171св21) з посиланням на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 200/11374/18 (провадження № 61-17508св20) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати від 20 жовтня 2021 року в справі № 509/3995/15 (провадження
№ 61-7070св20) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що відповідно до змісту та характеру відносин між сторонами, спір виник з приводу порушення ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», права власності ОСОБА_1 на квартиру, внаслідок здійснення державної реєстрації такого права за ПАТ «Укрсоцбанк», а тому належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача».
У справі, що переглядається, позивач пред`явила позов до ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у позові з цих підстав, оскільки належним відповідачем у даній справі є ОСОБА_2 , так як за нею зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку. 
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 565/316/21 (провадження № 61-20190св21).
Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації прав та обтяжень, індексний номер 19517504 від 21 лютого 2015 року на земельну ділянку з кадастровим номером 3210400000:09:001:0049 за адресою АДРЕСА_1 та індексний номер 19517504 від 21 лютого 2015 року на земельну ділянку з кадастровим номером 3210400000:09:001:0050 за адресою АДРЕСА_1 ,  суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2019 року скасовано рішення Березанського міського суду Київської області від 12.06.2019 та ухвалено нове судове рішення, яким задоволено позов ОСОБА_1 до Березанської міської ради Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Визнано недійсним  рішення Березанської міської ради Київської області від 04.04.2014 року № 403-36-VI про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним рішення Березанської міської ради Київської області від 29.01.2015 року про затвердження технічної документації щодо встановлення меж та передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровими номерами 3210400000:09:001:0049 та 3210400000:09:001:0050 у приватну власність ОСОБА_2 (а.с.9-13).
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформаційних довідок № 281509537 від 27.10.2021, №271323966 від 19.08.2021 за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на земельні ділянки 0,0539 га для ведення особистого селянського господарства та 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.14-17).
Постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували по Ѕ частині будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. ст. 377 ЦК України, 120 ЗК України до них перейшло у відповідних частках право користування земельною ділянкою, яка перебувала у користуванні ОСОБА_4 ..
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України гарантовано непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що  позовні вимоги про скасування державної реєстрації прав та обтяжень, індексний номер 19517504 від 21 лютого 2015 року на земельну ділянку з кадастровим номером 3210400000:09:001:0049 за адресою АДРЕСА_1 та індексний номер 19517504 від 21 лютого 2015 року на земельну ділянку з кадастровим номером 3210400000:09:001:0050 за адресою АДРЕСА_1 підлягають до задоволення, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2019 року скасовано рішення органу місцевого самоврядування, яке підставою для задоволення позову та скасування рішення державного реєстратора.
Щодо позовний вимог про припинення право власності за ОСОБА_2 на вказані земельні ділянки.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції із 26 липня 2022 року) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.
Відтак, враховуючи постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року та задоволення позовної вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. Тому, підстави для задоволення позовної вимоги про припинення право власності за ОСОБА_2 на вказані земельні ділянки відсутні.
Таким чином, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.
Тобто, при вирішенні даного спору, суд першої інстанції мав керуватись положеннями ст. 16, 319, 391 ЦК України.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до до ст. 376 ЦПК України.  
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Березанського міського суду Київської області від 20 січня 2022року скаскувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 19517504 від 21 лютого 2015 року на земельну ділянку з кадастровим номером 3210400000:09:001:0049 за адресою АДРЕСА_1 . 
Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 19517504 від 21 лютого 2015 року на земельну ділянку з кадастровим номером 3210400000:09:001:0050 за адресою АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «25» серпня 2022 року.
                                             
Головуючий суддя	Л.П. Сушко	
Судді	Є.М. Суханова	
 	О.І. Сліпченко