КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
29 червня 2022 року
 
справа № 757/41475/21-ц
                                         
провадження № 22-ц/824/2830/2022   
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,
при секретарі: Русинчук І.І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Апарат Верховної Ради
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року, постановлену під головуванням судді Підпалого В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за весь час затримки,
В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з Апарату Верховної Ради України компенсацію за невикористану відпустку та  середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 16.04.2013 року працює на посаді помічника-консультанта народних депутатів України. Кількість календарних днів використаної нею щорічної основної відпустки на вищеназваній посаді за цей період роботи складає 101,5 календарних днів, яка позивачу не виплачена.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року у відкритті провадження відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що предметом розгляду даного спору є стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку на користь позивача за час її роботи на посаді помічника консультанта народного депутата України без поширення Закону України «Про державну службу».
Зазначає, що 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу», відповідно до якого посада помічника-консультанта народного депутата України не є державною службою та не пов`язана із проходженням публічної служби, а тому висновки суду першої інстанції про публічно-правовий характер спору є передчасним. Апелянт посилається на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2021 року у справі № 640/2695/20, в якій зазначено, про те, що позовні вимоги про зобов`язання Апарату Верховної Ради нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи на посаді помічника-консультанта народного депутата з 01 травня 2016 року підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.  
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки така категорія справ, у відповідності до ст. ст. 19, 20 КАС України, підвідомча окружним адміністративним судам.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.1.1. Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради № 379/95-ВР від 13.10.1995 відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат України може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються Законом України «Про статус народного депутата України», іншими законами та прийнятим відповідно до них цим Положенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, який набув чинності 01.05.2016, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою ст. 1 цього Закону.
Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 3 вказаного Закону, дія цього Закону не поширюється на працівників патронатних служб.
Відповідно із вимогами ч. 1 ст. 92 вказаного Закону, до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників секретаріатів депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах.
Згідно із вимогами частин 2, 4 ст. 92 вказаного Закону, працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений. На працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім ст. ст. 39, 41-43, 49 та ч.3 ст. 184 Кодексу законів про працю України.
Аналіз наведених вище норм права свідчить про те, що з 01.05.2016 працівники патронатної служби перестали відноситися й не відносяться дотепер до категорії державних службовців, а посада помічника-консультанта народного депутата України не відноситься до посад державної служби та є патронатною службою.
У ч. 4 ст.1.1. Положення про помічника-консультанта народного депутата України затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 № 379/95-ВР вказано, що помічники-консультанти народного депутата України перебувають у штаті державних підприємств, установ, організацій або за заявою народного депутата України прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до виконавчих комітетів відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі - до секретаріатів міських рад.
За окресленими властивостями, які характеризують правовий статус помічника народного депутата України, його повноваження, призначення, функції та завдання, можна визнати, що особа, яка обіймає посаду помічника народного депутата, повинна підпадати під визначення особи, яка здійснює публічну службу. У разі виникнення спору за її участі з приводу прийняття на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, на такі спори має поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно з п. 17 ст. 4 КАС України (у редакції, чинній на сьогодні), публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. 
Наведене нормативне визначення поняття «публічна служба» різниться від подібного, яке було дано в п. 15 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу в редакції до 15.12.2017 року, тільки тим, що з поняття «державна служба» виділено і додано окремо вид діяльності на посадах патронатної служби, які охоплюються поняттям публічної служби.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
У Постанові від 02.10.2019 р. Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №815/1594/17 прийшла до висновку, що у разі появи спору з приводу проходження особою служби на одній з посад патронатної служби, який виник у період, коли з 01 травня 2016 року вказана посада за законом перестала відноситися до посад державної служби і сама діяльність до державної служби, але не втратила характеристик публічної служби, на такий спір поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що посада, яку займає позивач, відноситься до публічної служби, оскільки пов`язана з діяльністю на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, відтак спір між сторонами з приводу неправомірної невиплати відповідачем коштів за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки виплати підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Посилання в апеляційній скарзі на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2021 року  у справі № 640/2695/20 судом не приймається, оскільки відповідно до змісту вказаного судового рішення позивач певний період обіймав посаду помічника-консультанта народного депутата України з поширенням дії  Закону України «Про державну службу», в той час як ОСОБА_1 працювала на посаді помічника-консультанта народного депутата без поширення дії Закону України «Про державну службу».
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Положеннями ч. 1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Суддя-доповідач                                                                    
 
Судді