Ухвала
Іменем України
 
31 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 711/4732/16-ц
провадження № 61-3402ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сиротюк Дмитро Володимирович,
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Весеньова Євгена Володимировича на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2021 року у складі судді Скляренко В. М. та постанову Черкаського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року у складі колегії суддів Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В., Василенко Л. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби (далі -ДВС) у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сиротюка Д. В.
 
Скарга мотивована тим, що у зв`язку з арештом всіх рахунків ОСОБА_1 , його представник адвокат Весеньов Є. В. звернувся до Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
 
07 червня 2021 року під час ознайомлення із вказаними матеріалами виконавчого провадження було з`ясовано, що відносно ОСОБА_1 розпочато виконавче провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 понесених останньою судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в сумі 2 051,00 грн.
 
Вказував, що старшим державним виконавцем Сиротюком Д. В. було грубо порушено вимоги  статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Так, 01 квітня 2021 року Центральним відділом ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) була зареєстрована заява ОСОБА_3 від 22 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження з виконавчим листом.
 
Водночас вказував, що, як вбачається з інформації в Автоматизованої системи виконавчих проваджень (далі - АСВП), постанова про відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 була винесена старшим державним виконавцем Сиротюком Д. В. 07 квітня 2021 року, тобто через шість днів після отримання заяви, а не як це визначено пунктом 5 частини четвертої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Крім того, вказана постанова після її винесення в порушення вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» йому - ОСОБА_1 не надсилалася.
 
У зв`язку з вказаним, вважає оскаржувану постанову від 07 квітня 2021 року про відкриття виконавчого провадження незаконною та просив суд поновити строк звернення до суду з даною скаргою, що був ними пропущений з поважних причини, визнати дії старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сиротюка Д. В. щодо винесення постанови від 07 квітня 2021 року та відкриття виконавчого провадження № 65021105 протиправними, а саму постанову скасувати.
 
Також, просив суд стягнути з Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2021 року, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, визначив, що приватний виконавець діяв у межах вимог Закону України «Про виконавче провадження», разом із тим, відповідно до положень статті 65 Закону України «Про державну службу», за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавець, як державний службовець несе відповідальність в порядку, встановленому Законом України «Про державну службу» (дисциплінарна відповідальність).
У лютому 2022 року представник ОСОБА_1 - Весеньов Є. В.  подав касаційну скаргу на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу у повному обсязі.
Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2022 касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків, зокрема для сплати судового збору у розмірі 496,20 грн.
 
У травні 2022 року ОСОБА_1 направив на адресу Верховного Суду платіжне доручення від 09 травня 2022 року № 4618 про сплату судового збору у розмірі 496,20 грн.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій застосували норму права, зокрема статтю 65 Закону України «Про державну виконавчу службу», яка не підлягає застосуванню. Натомість, судами не спростовано факт порушення державним виконавцем вимог статей 13, 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з наступних підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.
 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2021 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною другою, третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
За змістом статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.
Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа приймає постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.
 
Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сиротюком Д. В. від 07 квітня 2021 року, на підставі заяви ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження від 22 березня 2021 року, яка надійшла до ДВС 01 квітня 2021 року, було відкрито виконавче провадження № 65021105 з виконання виконавчого листа № 711/4732/16-ц, виданого 18 березня 2021 року Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з приватного виконавця Бурмаги Є. А. на користь ОСОБА_3 понесених нею та документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом в сумі 2 051,00 грн.
 
Суди також перевірили надані державним виконавцем докази про направлення 23 квітня 2021 року на адресу ОСОБА_4 , яка зазначена у виконавчому листі, постанови про відкриття рекомендованого поштового відправлення, проте встановити що саме оскаржувану постанову від 07 квітня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 65021105 було надіслано боржнику виявилось неможливим. Разом із цим, суди встановили, що боржник ОСОБА_1 , як він зазначав у скарзі, дізнався про наявність оскаржуваної постанови 07 червня 2021 року.
З урахуванням зазначеного, доводи касаційної скарги стосовно того, що заявник не отримав копії постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, не спростовує отримання такої постанови іншими засобами, відтак суди зробили правильний висновок про відсутність порушень прав заявника у зазначеному виконавчому провадженні.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.
Таким чином, якщо державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби, приватний виконавець порушив встановлений порядок вчинення виконавчих дій, проте при цьому не порушив права скаржника (скаржник не обґрунтував, а суд не встановив порушення прав саме скаржника, а не будь якої іншої особи), то така скарга задоволенню не підлягає.
Верховним Судом неодноразово було викладено такий правовий висновок, зокрема у постановах від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 641/9433/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 520/6667/14-ц, від 21 січня 2021 року у справі № 2-5398/11, від 15 лютого 2021 року у справі № 522/21761/18, від 11 березня 2021 року у справі № 755/6875/18 та інших.
Звертаючись до суду зі скаргою, заявник не зазначив, яким чином порушення строку прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження призвело до позбавлення заявника можливості отримання захисту його прав та інтересів, чи перешкоджає таке порушення у реалізації ним своїх прав та свобод. Відтак, висновки судів щодо відмови у задоволенні скарги є обґрунтованими та відповідають зазначеній вище правовій позиції Верховного Суду.
 
Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленим судовим рішенням, законність та обґрунтованість якого доводами касаційної скарги не спростована.
 
Ураховуючи наведене, ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2021 року та постанова Черкаського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень. 
 
Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сиротюка Дмитра Володимировича, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Весеньова Євгена Володимировича на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року відмовити.  
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний       О. В. Ступак