Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2022 року
м. Рівне

Справа № 569/20694/20
Провадження № 22-з/4815/26/22

Рівненський апеляційний у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Твердого Миколи Кузьмовича про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: Рівненська міська рада, ОСОБА_3 , Управління містобудування та архітектури Рівненської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області; про знесення самочинного будівництва та звільнення земельної ділянки,
в с т а н о в и в :
       У грудні 2020 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: Рівненська міська рада, ОСОБА_3 , Управління містобудування та архітектури Рівненської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області; про знесення самочинного будівництва та звільнення земельної ділянки, а саме зобов`язати відповідача повністю звільнити самовільно захоплену частину належної позивачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 шляхом знесення збудованої між будинками АДРЕСА_1 господарської будівлі прямокутної форми, одноповерхової, розмірами (довжиною та шириною) 5, 3 м Х 2, 95 м, висотою 3, 2 м, фундамент бетонний, стіни дерев`яні та частково зведені із звичайної керамічної цегли, покрівля - азбестоцементні листи.
       Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2022 року в позові відмовлено.
       Постановою Рівненського апеляційного суду від 17 травня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Твердого М.К. задоволено, а рішення суду першої інстанції - скасовано.
       Позов задоволено та зобов`язано ОСОБА_2 повністю звільнити самовільно захоплену частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованої між будинками АДРЕСА_1 господарської будівлі прямокутної форми, одноповерхової, розмірами 1, 65 м Х 2, 95 м, висотою 3, 20 м, фундамент - бетонний, стіни - дерев`яні та частково зведені зі звичайної керамічної цегли, покрівля - азбестоцементні листи.
       17 травня 2022 року представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення, яким відшкодувати понесені його довірителем судові витрати, а саме кошти сплачених за пред`явлення позову і апеляційної скарги судового збору та витрати на правничу допомогу у судах першої і апеляційної інстанцій в розмірі 20 000 грн. Покликався на те, що позивачем були виконані вимоги ст.ст. 133-138 ЦПК України. 
       Оскільки питання про розподіл судових витрат не вирішувалося апеляційним судом, тому наявні підстави для ухвалення додаткового рішення. 
       Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо не вирішено питання про судові витрати.
       Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
       Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
       У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
       Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться (ч.13 ст.7 ЦПК України). 
       Отже, згідно зі ст. 270 ЦПК України колегія суддів вважає можливим провести розгляд заяви про ухвалення додаткового судового рішення без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
       Як видно з матеріалів справи, за пред`явлення до суду в 2020 році позову з немайновою вимогою позивачем сплачено 840,80 грн., а за оскарження рішення суду попередньої інстанції 1 216,20 грн.
       Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102 гривні.
       Відповідно до ч.1, пп. 2, 6 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
       За подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
       Розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків від суми, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
       Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
       Згідно з ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Оскільки за результатами розгляду справи апеляційним судом було скасовано рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову та прийнято нову постанову, якою позов задоволено, то понесений позивачем судовий збір за подання позову та апеляційної скарги необхідно покласти на відповідача. 
       Щодо відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу, то заява в цій частині підлягає до часткового задоволення. 
       Так, в додатковій угоді №1 від 02 грудня 2021 року до договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 01 червня 2016 року йдеться про те, що вартість адвокатських послуг у справі визначається у фіксованому розмірі та складає 10 000 грн. за участь адвоката у суді кожної судової інстанції. 
       Колегія суддів зважає й на практику Верховного Суду, на яку покликається представник позивача, а саме: що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись у ці правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц); що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не залежить від обсягу наданих послуг(постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 12.05.2021 у справі №235/4969/19), що при визначенні витрат на правничу допомогу у формі гонорару наявність квитанції не обов`язкова(постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 21.01.202'1 у справі 3280/2635/20). 
       Однак апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наведені заявником обставини та підстави не спонукають до відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, позаяк вони не відповідають критерію розумної необхідності таких витрат і є непропорційними до складності справи для адвоката і виконаних робіт.
       Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. 
       Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
       Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Серед них, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
       У рішенні Європейський суд з прав людини від 28 листопада 2002 року в справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
       Між тим, заявлені до відшкодування 20 000 грн. витрат на правничу допомогу є очевидно завищеними і підлягають зменшенню.
       Береться до уваги те, що вирішений спір у цій справі є продовженням від правовідносин у справі №569/10027/15-ц, де були встановлені преюдиційно значимі для цього спору обставини, а сторонами, в переважній мірі, наводились тотожні мотиви та заперечення, тому виконані адвокатом роботи не потребували багато часу та були не складними. 
       З огляду на викладене колегія суддів, виходячи з критерію обґрунтованості та пропорційності судових витрат, а також розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за результатами розгляду справи в судах двох інстанцій, становить 5 000 грн., з яких 2 000 грн. за розгляд справи у місцевому суді, а 3 000 грн. - у суді апеляційної інстанції. 
       Зважаючи на наведене і керуючись ст. ст. 141, 270, 368, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
       Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Твердого Миколи Кузьмовича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково. 
       Здійснити перерозподіл судових витрат у справі. 
       Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору за пред`явлення позову, 1 216 (тисячу двісті шістнадцять) гривень 20 копійок судового збору за подання апеляційної скарги та 5 000 (п`ять тисяч) гривень понесених на професійну правничу допомогу витрат. 
       Додаткова постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
       Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
       Позивач: ОСОБА_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .
       Відповідач: ОСОБА_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Головуючий:                                      С.В. Хилевич

Судді:         С.О. Гордійчук

                                                                               Н.М. Ковальчук