Постанова
Іменем України
23 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 440/139/19
провадження № 61-10709св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Грушицького А. І.,
суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 
Ткачука О. С.,
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 , 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що із 17 серпня 2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Буського районного суду Львівської області від 27 травня 2019 року.
Під час шлюбу сторони придбали земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,0796 га, кадастровий номер 4620610100:13:024:0340, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на якій здійснено будівництво житлового будинку, гаража та кладової, однак ці об`єкти ще не введені в експлуатацію, а тому мають правовий режим об`єкта незавершеного будівництва, частки подружжя в якому є рівними.
Окрім того, під час шлюбу подружжя придбавало транспортні засоби, державна реєстрація одних з яких здійснювалася за позивачем, а інших - за відповідачем.
Так, за відповідачем зареєстровані такі транспортні засоби: «Renault Megan Scenic», 2013 року випуску (дата державної реєстрації - 02 грудня 2016 року), вартість якого на момент перереєстрації 21 грудня 2017 року на нового власника становила 238 250,00 грн; «Nissan Murano», 2010 року випуску (дата державної реєстрації - 14 червня 2017 року), вартість якого на момент перереєстрації 16 червня 2018 року на нового власника становила 482 368,84 грн; «BMW X3», 2012 року випуску (дата державної реєстрації - 24 березня 2018 року), вартість якого на момент перереєстрації 07 червня 2019 року на нового власника становила 500 000,00 грн, загальна вартість транспортних засобів на момент їх продажу відповідачем становила 1 220 618,84 грн. 
За позивачем зареєстровані такі транспортні засоби: «Volkswagen Tiguan», 2011 року випуску (дата державної реєстрації - 05 липня 2018 року), вартістю 158 927,97 грн; «Hyundai Santa Fe», 2011 року випуску (дата державної реєстрації - 10 червня 2017 року), вартістю 252 229,32 грн; «Toyota Auris», 2011 року випуску (дата державної реєстрації - 20 вересня 2016 року), вартістю 196 266,74 грн, загальною вартістю транспортних засобів на момент їх продажу становила 607 424,03 грн. 
Різниця між вартістю проданих сторонами транспортних засобів становить 613 194,81 грн (1 220 618,84 грн - 607 424,03 грн), а тому із відповідача на його користь необхідно стягнути половину від цієї суми грошових коштів - 306 597,40 грн. 
Із урахуванням збільшених позовних вимог, ОСОБА_1 остаточно просив суд: 
- визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя об`єкт незавершеного будівництва, тобто речей, предметів матеріального світу, з яких складається житловий будинок, гараж та кладова за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,0796 га, кадастровий номер 4620610100:13:024:0340: 
- провести поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за кожним із подружжя права на 1/2 частку об`єкта незавершеного будівництва, тобто речей, предметів матеріального світу, з яких складається житловий будинок, гараж та кладова за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,0796 га, кадастровий номер 4620610100:13:024:034; визнання за кожним із подружжя права на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,0796 га, кадастровий номер 4620610100:13:024:0340, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя грошові кошти в сумі 613 194,81 грн, одержані від продажу спільно набутих за час шлюбу транспортних засобів та стягнути із ОСОБА_2 на його користь половину цих коштів - 306 597,40 грн (а. с. 223, т. 1).
У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. 
Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що під час шлюбу ОСОБА_1 набув такі транспортні засоби: «Mercedes-Benz E200», 1995 року випуску, «Ford Transit», 2004 року випуску, «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», 2006 року випуску, «Renault Megane Scenic», 2011 року випуску, «Toyota Auris», 2011 року випуску, «Hyundai Santa Fe», 2011 року випуску, «Volkswagen Tiguan», 2011 року випуску. ОСОБА_1 розпорядився вказаними автомобілями на власний розсуд, не в інтересах сім`ї та без її на те згоди, використавши дохід від продажу цих автомобілів у власних інтересах для здійснення підприємницької діяльності, а тому вона має право на одержання грошової компенсації половини вартості проданих автомобілів. 
У період із 17 серпня 2007 року до 27 травня 2019 року за нею були зареєстровані такі транспортні засоби: «Renault Megane Scenic», 2013 року випуску, «Nissan Murano», 2010 року випуску, «BMW X3», 2012 року випуску. Вказаними автомобілями фактично володів та розпоряджався ОСОБА_1 на власний розсуд. Зазначені автомобілі були відчуженні ОСОБА_1 згідно з довіреностями, отриманими від неї. 
Із урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 остаточно просила суд визнати автомобілі «Mercedes-Benz E200», 1995 року випуску, «Ford Transit», 2004 року випуску, «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», 2006 року випуску, «Renault Megane Scenic», 2011 року випуску, «Toyota Auris», 2011 року випуску, «Hyundai Santa Fe», 2011 року випуску, «Volkswagen Tiguan», 2011 року випуску, «Renault Megane Scenic», 2013 року випуску, «Nissan Murano», 2010 року випуску, «BMW X3», 2012 року випуску, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та поділити їх, стягнувши із ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію половини вартості автомобілів «Toyota Auris», 2011 року випуску, «Hyundai Santa Fe», 2011 року випуску, «Volkswagen Tiguan», 2011 року випуску, «Renault Megane Scenic», 2013 року випуску, «Nissan Murano», 2010 року випуску, «BMW X3», 2012 року випуску, в сумі 914 021,44 грн та стягнути із ОСОБА_1 грошову компенсацію половини вартості автомобілів «Ford Transit», 2004 року випуску, «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», 2006 року випуску, «Renault Megane Scenic», 2013 року випуску, станом на час їх реалізації (а. с. 238, т. 1). 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Буського районного суду Львівської області від 30 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкт незавершеного будівництва, тобто речей, предметів матеріального світу, з яких складається житловий будинок, гараж та кладова за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,0796 га з кадастровим номером 4620610100:13:024:0340.
Проведено поділ спільного сумісного майна подружжя:
- визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку об`єкта незавершеного будівництва, тобто речей, предметів матеріального світу, з яких складається житловий будинок, гараж та кладова за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,0796 га з кадастровим номером 4620610100:13:024:0340;
- визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку об`єкта незавершеного будівництва, тобто речей, предметів матеріального світу, з яких складається житловий будинок, гараж та кладова за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,0796 га з кадастровим номером 4620610100:13:024:0340;
- визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0796 га з кадастровим номером 4620610100:13:024:0340, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
- визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0796 га з кадастровим номером 4620610100:13:024:0340, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано автомобілі марки «Mercedes-Benz E200», 1995 року випуску, «Ford Transit», 2004 року випуску, «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», 2006 року випуску, «Renault Megane Scenic», 2011 року випуску, «Toyota Auris», 2011 року випуску, «Hyundai Santa Fe», 2011 року випуску, «Volkswagen Tiguan», 2011 року випуску, «Renault Megane Scenic», 2013 року випуску, «Nissan Murano», 2010 року випуску, «BMW X3», 2012 року випуску, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію половини вартості автомобілів «Toyota Auris», 2011 року випуску, «Hyundai Santa Fe», 2011 року випуску, «Volkswagen Tiguan», 2011 року випуску, «Renault Megane Scenic», 2013 року випуску, «Nissan Murano», 2010 року випуску, «BMW X3», 2012 року випуску, в сумі 914 021,44 грн.
У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_1 компенсації половини вартості автомобілів «Ford Transit», 2004 року випуску, «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», 2006 року випуску, «Renault Megane Scenic», 2013 року випуску, станом на час їх реалізації, відмовлено (а. с. 51-57, т. 2).
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний об`єкт незавершеного будівництвата спірну земельну ділянку сторони придбали у період шлюбу, доказів на підтвердження того, що вказане майно є особистою приватною власністю одного із подружжя суду не надано, а тому кожній із сторін виділяється по 1/2 частці зазначеного нерухомого майна.
Стягуючи із позивача на користь відповідача грошову компенсацію половини вартості проданих автомобілів, суд першої інстанції виходив із того, що за період шлюбу подружжям набуто спірні автомобілі, загальна сума, за яку були відчужені автомобілі, становить 1 828 042,87 грн, а тому ОСОБА_2 належить компенсувати 914 021,44 грн.  
Постановою Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Буського районного суду Львівської області від 30 березня 2020 року у частині задоволення зустрічної позовної вимоги ОСОБА_2 про поділ транспортних засобів як об`єктів права спільної сумісної власності подружжя шляхом стягнення із ОСОБА_1 на її користь грошової компенсації половини вартості транспортних засобів «Toyota Auris», 2011 року випуску, «Hyundai Santa Fe», 2011 року випуску, «Volkswagen Tiguan», 2011 року випуску, «Renault Megane Scenic», 2013 року випуску, «Nissan Murano», 2010 року випуску, «BMW X3», 2012 року випуску в розмірі 914 021,44 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги відмовлено.
Рішення Буського районного суду Львівської області від 30 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя грошових коштів, одержаних від продажу спільно набутих за час шлюбу транспортних засобів, та стягнення із ОСОБА_2 половини цих коштів змінено шляхом викладення мотивів для відмови у задоволенні цієї позовної вимоги в редакції постанови апеляційного суду. У решті рішення суду залишено без змін                 (а. с. 124-134, т. 2).
Постанова суд апеляційної інстанції мотивована тим, що автомобілі «Hyundai Santa Fe», 2011 року випуску,«Volkswagen Tiguan», 2011 року випуску, які зареєстровані за позивачем, та автомобіль «BMW X3», 2012 року випуску, який зареєстрований за відповідачем, були відчужені у період, коли сім`я фактично припинила своє існування (не мала спільного побуду, не вела спільне господарство, проживали окремо), а тому відсутні правові підстави для висновку про те, що вказані автомобілі були відчуженні в інтересах сім`ї. Разом із тим, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності грошових коштів, одержаних від продажу належних подружжю транспортних засобів, що становлять різницю між вартістю проданих кожним із подружжя транспортних засобів, та їх поділ, шляхом стягнення із ОСОБА_2 половини цієї різниці, не підлягає задоволенню, оскільки укладені відносно спірних транспортних засобів договори сторонами не оспорювалися, а одержані від продажу транспортних засобів грошові кошти не є доходом, який би підлягав поділу як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя. Інші транспортні засоби були придбані та відчужені під час перебування сторін у шлюбі, доказів того, що такі автомобілі відчуженні не в інтересах сім`ї, не надано, а тому не підлягають поділу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2021 року ОСОБА_2 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року, у якій просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.  
Касаційна скарга мотивована тим, що усі спірні транспортні засоби придбані під час спільного проживання подружжя, а відчужені виключно ОСОБА_1 , без згоди ОСОБА_2 , кошти витрачені виключно ОСОБА_1 на власний розсуд і не в інтересах сім`ї, що підтверджується належними доказами, наявними у матеріалах справи. При цьому кошти, отримані від реалізації спірних транспортних засобів, використовувалися позивачем у його підприємницькій діяльності. Судом апеляційної інстанції не враховано висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 2-4440/11, від 05 жовтня 2020 року у справі № 537/78/19, постанові Великої Палати Верховного Судувід 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
У жовтні 2021 року справу № 440/139/19 передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 
В ухвалі Верховного Суду від 16 вересня 2021 року про відкриття касаційного провадження вказано, що касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Постанова суду апеляційної інстанції переглядається у касаційному порядку лише у частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимоги ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки спільного майна подружжя.
Доводи інших учасників справи
ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, посилаючись на те, що у касаційній скарзі не наведено належних підстав для скасування оскаржуваної постанови, висновки Верховного Суду, які не були, на думку ОСОБА_2 , враховані апеляційним судом, стосуються інших відносин та не підлягають застосуванню до встановлених у цій справі обставин.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, із 17 серпня 2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Буського районного суду Львівської області від 27 травня 2019 року (а. с.13, 116, т.1).
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець із 20 вересня 2010 року, вид господарської діяльності якого - роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (а. с. 69, 74, т. 1).
Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 12 лютого 2015 року надано повідомлення про початок виконання будівельних робіт на будівництво індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , замовник - ОСОБА_2 (а. с. 30, т. 1).
Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 05 лютого 2015 року ОСОБА_2 придбала земельну ділянку площею 0,0796 га, яка розташована на АДРЕСА_1 (а. с. 32, 33, т. 1). 
Згідно з відомостями Регіонального сервісного центру МВС України у Львівській області під час шлюбу, за ОСОБА_1 були зареєстровані такі транспортні засоби (а. с. 148, 149, т. 1):
- «Mercedes-Benz E200», 1995 року випуску, дата державної реєстрації - 10 травня 2008 року;
- «Ford Transit», 2004 року випуску, дата державної реєстрації - 30 грудня 2008 року, дата перереєстрації на нового власника - 24 жовтня 2013 року;
- «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», 2006 року випуску, дата державної реєстрації - 02 квітня 2013 року, дата перереєстрації на нового власника - 12 грудня 2014 року;
- «Renault Megane Scenic», 2011 року випуску, дата державної реєстрації - 29 серпня 2014 року, дата перереєстрації на нового власника - 30 вересня 2015 року;
- «Toyota Auris», 2011 року випуску, дата державної реєстрації - 20 вересня 2016 року, дата перереєстрації на нового власника - 11 січня 2018 року, вартість на момент перереєстрації - 196 266,74 грн;
- «Hyundai Santa Fe», 2011 року випуску, дата державної реєстрації - 10 червня 2017 року, дата перереєстрації на нового власника - 09 січня 2019 року, вартість на момент перереєстрації - 252 229,32 грн;
- «Volkswagen Tiguan», 2011 року випуску, дата державної реєстрації - 05 липня 2018 року, вартість на момент перереєстрації - 158 927,97 грн;
За ОСОБА_2 були зареєстровані такі транспортні засоби (а. с. 159, т. 1):
- «Renault Megane Scenic», 2013 року випуску, дата державної реєстрації - 02 грудня 2016 року, дата перереєстрації на нового власника - 21 грудня 2017 року, вартість на момент перереєстрації - 238 250,00 грн;
- «Nissan Murano», 2010 року випуску, дата державної реєстрації - 14 червня 2017 року, дата перереєстрації на нового власника - 16 червня 2018 року, вартість на момент перереєстрації - 482 368,84 грн;
- «BMW X3», 2012 року випуску, дата державної реєстрації - 24 березня 2018 року, дата перереєстрації на нового власника - 07 червня 2019 року, вартість на момент перереєстрації - 500 000,00 грн.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Частиною першою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Отже, законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу.
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з вимогами статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першої статті 65 СК України.
Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 просила визнати спірні транспортні засоби, які придбані сторонами у період шлюбу та у подальшому відчужені на користь третіх осіб, спільною сумісною власністю подружжя та стягнути із ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію половини вартості таких транспортних засобів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсаціювартості частки майна подружжя, суд апеляційної інстанції виходив із того, що грошові кошти, одержані від продажу належних подружжю транспортних засобів, що становлять різницю між вартістю проданих кожним із подружжя транспортних засобів, не підлягають поділу, оскільки укладені щодо спірних транспортних засобів договори сторонами не оспорювалися, а одержані від продажу транспортних засобів грошові кошти не є доходом, який би підлягав поділу як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя.
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не може у повній мірі погодитися із таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне. 
У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, у разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 161/79/18. 
Судами встановлено, що у період шлюбу сторонами набуто такі транспортні засоби: «Mercedes-Benz E200», 1995 року випуску, «Ford Transit», 2004 року випуску, «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», 2006 року випуску, «Renault Megane Scenic», 2011 року випуску, «Toyota Auris», 2011 року випуску, «Hyundai Santa Fe», 2011 року випуску, «Volkswagen Tiguan», 2011 року випуску, «Renault Megane Scenic», 2013 року випуску, «Nissan Murano», 2010 року випуску, «BMW X3», 2012 року випуску.
За ОСОБА_1 були зареєстровано наступні транспортні засоби: «Mercedes-Benz E200», 1995 року випуску, «Ford Transit», 2004 року випуску, «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», 2006 року випуску, «Renault Megane Scenic», 2011 року випуску, «Toyota Auris», 2011 року випуску, «Hyundai Santa Fe», 2011 року випуску, «Volkswagen Tiguan», 2011 року випуску. 
Зазначені транспортні засоби у подальшому були відчуженні на користь третіх осіб.
За ОСОБА_2 були зареєстровано наступні транспортні засоби: «Renault Megane Scenic», 2013 року випуску; «Nissan Murano», 2010 року випуску; «BMW X3», 2012 року випуску.
Зазначені транспортні засоби у подальшому були відчуженні на користь третіх осіб.
Встановивши, що автомобілі «Hyundai Santa Fe», 2011 року випуску, «Volkswagen Tiguan», 2011 року випуску, які зареєстровані за позивачем, та автомобіль «BMW X3», 2012 року випуску, який зареєстрований за відповідачем, були відчужені у період, коли сім`я фактично припинила своє існування (не мала спільного побуду, не вела спільне господарство, проживали окремо) без згоди іншого з подружжя, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із відсутності правових підстав для висновку про те, що вказані автомобілі були відчужені в інтересах сім`ї. 
Проте, встановивши наведені фактичні обставини, суд апеляційної інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсаціювартості частки майна подружжя з тих підстав, що укладені щодо спірних транспортних засобів договори сторонами не оспорювалися, а одержані від продажу транспортних засобів грошові кошти не є доходом, який підлягає поділу, оскільки у разі відчуження спільного сумісного майна одним із подружжя без згоди іншого з подружжя та не в інтересах сім`ї, в іншого з подружжя виникає право на отримання грошової компенсації вартості його частки, тоді як пред`явлення позовних вимог про визнання недійними договорів відчуження у такому випадку законом не вимагається.  
У цій справі, суд апеляційної інстанції, встановивши, що кожна із сторін відчужила спірні транспортні засоби без згоди іншого з подружжя та не в інтересах сім`ї, повинен був вирішити питання щодо наявності правових підстав для стягнення грошової компенсації вартості частки спільного майна, виходячи із вартості спірного майна. 
Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки спільного майна подружжяє передчасним. 
У силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення в цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно здійснити оцінку наявних у матеріалах справи доказів та встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій.
Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладені у цій постанові висновки, встановити фактичні обставини, із яким закон пов`язує виникнення права одного із подружжя на отримання грошової компенсації у випадку відчуження майна одним із подружжя без згоди іншого, дати правову оцінку усім доводам та запереченням сторін і ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права, постанова суду апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимоги ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки спільного майна подружжя підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції у порядку статті 411 ЦПК України. 
Керуючись статтями 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Постанову Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року у частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимоги ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки спільного майна скасувати. 
Справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  А. І. Грушицький  
 
Судді:                                                                            А. А. Калараш   
 
                                                                                                        І. В. Литвиненко  
 
                                                                                          Є. В. Петров 
 
                                                                              О. С. Ткачук