Справа № 465/7331/18                                Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/2338/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Крайник Н. П.
суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук
                при секретарі: К.О. Ждан
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 12 червня 2019 року у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третіх осіб: ОСОБА_4 , Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцка Тараса Львовича про визнання недійсним договору іпотеки від 29 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №293,-

в с т а н о в и в: 

       28.11.2018 року Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки від 29 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №293.
       Оскаржуваним рішенням позов задоволено. 
       Визнано недійсним договір іпотеки від 29 березня 2018 року, що укладений між ОСОБА_2  та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л. та зареєстрований в реєстрі за №293. 
       Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .
       Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Зазначає, що оскаржуване рішення судом постановлено без участі відповідачів та без їх неналежним повідомленням про час та місце судового засідання, що є порушенням вимоги статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не з`ясував думку відповідачів та керуючись лише поданими позивачем матеріалами, прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову. Крім того, суд ухвалив заочне рішення в підготовчому засіданні, що є порушенням положень глави 3 ЦПК України. Поза увагою суду також залишилося те, що станом на дату розгляду справи судом нежитлове приміщення площею 58,0 м кв. належало ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується довідкою №138017421 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності ОСОБА_1 по даний час не припинено та не скасовано. Більше того, на розгляді Франківського районного суду м. Львова з 12.04.2018 року перебуває цивільна справа за позовом Львівської міської ради про захист права власності в порядку віндикаційного позову до ОСОБА_1 (справа №465/2030/18). Отже, питання належності Львівській міській раді спірного приміщення перебуває на стадії судового вирішення справи. Також, в оскаржуваному рішенні суд зіслався на інформаційну довідку від 17.09.2018 року, згідно якої нежитлове приміщення площею 58,0 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 належить територіальній громаді Львівської міської ради, однак, у вказаній довідці зазначено, що Львівській міській раді належить будинок, в якому розташоване спірне приміщення, що не є тотожним твердженню, яке використовує суд. При цьому, зважаючи на реєстрацію права власності на конкретні нежитлові приміщення в будинку за ОСОБА_5 , суд повинен був детально дослідити право власності Львівської міської ради на зазначені приміщення. Оскільки право власності ОСОБА_1 може бути припинено лише на підставі рішення суду, суд не мав підстав для задоволення позову.
       Просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
       У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити.
       Представник Львівської міської ради - Качмар Ю.Ю., третя особа ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 проти скарги заперечили.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.        
       Частиною 1 ст. 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним (п.2.4.2 ст. 16 ЦК України).
       Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 2 цієї ж статті передбачено , що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
       Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
       Матеріалами справи встановлено, що Територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради належить на праві власності будинок за адресою АДРЕСА_1 , у якому знаходиться нежитлове приміщення площею 58,0 кв.м (спірне), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.09.2018 року №138017421.
       Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 року у справі № 465/2569/13-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про спонукання до вчинення дій право власності на нежитлові приміщення площею 58,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_7 , який в подальшому відчужив таке ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2013 року.
       В подальшому, нежитлове приміщення 58,0 кв.м за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 передав в іпотеку ОСОБА_9 за договором іпотеки від 29.03.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоциком Т.Л.,реєстровий номер 293. (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.09.2018 року №138017421).
       30.10.2012 року громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті Львівської міської ради сім`ї ОСОБА_4 , як сім`ї у якої народилась трійня, рекомендовано погодити вирішення житлового питання шляхом надання під переобладнання нежитлового приміщення площею 58,0 кв.м за адресою АДРЕСА_1 .
       Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 641 від 18.08.2014 року «Про перепланування нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_2 під житлову квартиру та подальше її використання», сім`ї ОСОБА_4 надано дозвіл на перепланування зазначених приміщень під житлову квартиру з присвоєнням їй номеру 90.
       17.06.2016 року інспекцією ДАБК у м. Львові видано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта: реконструйованих під житлову квартиру нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 .
       Після проведення усіх робіт з перепланування нежитлових приміщень на житлову квартиру, 01.07.2016 року виконавчим комітетом Львівської міської ради сім`ї ОСОБА_4 видано ордер № 0004639 на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_3 . Однак, у реєстрації ордера було відмовлено, оскільки нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 знаходиться у приватній власності на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2013 року.
       Задовольняючи позовні вимоги Львівської міської ради про визнання недійсним договору іпотеки, районний суд виходив з того, що нежитлове приміщення площею 58,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , вибуло з володіння власника - Львівської міської ради поза його волею, а відтак право власності Львівської міської ради є порушеним.
       Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.
       Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17).
       Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1ст.216 ЦК України) застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемний або який визнано недійсним. 
       У зв`язку з цим, вимога про визнання правочину недійсним за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороною такого правочину. Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, яке було передане на виконання недійсного правочину та відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано в особи, яка не є стороною недійсного правочину шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених у ч.1 ст.388 ЦК (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року, справа № 674/31/15ц).
       Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статтей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (постанова Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 128/2526/16ц).
       Згідно положень ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент  вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу.
       Враховуючи, що на момент вчинення правочину предмет іпотеки належав ОСОБА_1 на праві власності, а також, що визнання договору іпотеки недійсним не призведе до відновлення порушеного права позивача - Львівської міської ради, яка не є стороною договору, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту права. Крім того, предметом договору іпотеки є нежитлове приміщення плошею 58 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , яке на даний час має інший правовий статус та приєднано до квартири ОСОБА_4 .
       З наведених мотивів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

  п о с т а н о в и в:   

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволити.
       Заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 12 червня 2019 року скасувати.
       Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третіх осіб: ОСОБА_4 , Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцка Тараса Львовича про визнання недійсним договору іпотеки від 29 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №293, відмовити.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 13 червня 2022 року.

Головуючий:         Н.П. Крайник 

Судді:                О.М. Ванівський
        
                                                                               О.Я. Мельничук