ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/24141/21                                                                       Суддя першої інстанції: Вовк П.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                              Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т., 
секретаря                                                  Вишняк В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брендбар» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Брендбар» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2022 року, -

У С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Брендбар» (далі - позивач, ТОВ «Брендбар») звернулося у суд з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06 липня 2021 року №00507490702 та №00507450702, від 06 травня 2021 року №00341680702.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі яких були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, реальність спірних господарських операцій підтверджується первинною документацією.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції формально розглянуто позов, викладені в ньому аргументи не були почуті, а також не було наведено доводів на викладені обставини, на яких позивач обґрунтовував свою позицію.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що ГУ ДПС у м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Брендбар» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року, валютного - за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 24 травня 2016 року по 31 грудня 2019 року, іншого законодавства за відповідний період.
За результатами цієї перевірки ГУ ДПС у м. Києві складено акт перевірки №20931/26-15-07-02-04-17/40504937 від 15 березня 2021 року (далі - Акт перевірки), в якому встановлено порушення ТОВ «Брендбар», зокрема:
1) пункта 44.1 статті 44 та пункта 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 3812653 грн;
2) пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1319419,00 грн, та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 552083,00 грн.
За результатами розгляду заперечень, висновки, викладені в Акті перевірки, залишено без змін.
На підставі Акта перевірки відповідачем прийняті у відношенні ТОВ «Брендбар» податкові повідомлення-рішення від 06 травня 2021 року:
- №00341580702, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток підприємств на загальну суму 4765817,00 грн, з яких 3812653,00 грн - за податковими зобов`язаннями, а 953164,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);
- №00341640702, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість на загальну суму 1649274,00 грн, з яких 1319419,00 грн - за податковими зобов`язаннями, а 329855,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;
- №00341680702, яким зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, по податку на додану вартість на загальну суму 552083,00 грн.
За результатами адміністративного (досудового) оскарження цих рішень, ДПС України прийнято рішення про часткове задоволення скарги та скасування податкових повідомлень-рішень від 06 травня 2021 року №00341580702 та №00341640702 в частині застосування штрафних санкцій, а податкове повідомлення-рішення від 06 травня 2021 року №00341680702 залишено без змін.
На підставі вказаного рішення ГУ ДПС у м. Києві у відношенні позивача прийнято нові податкові повідомлення-рішення від 06 липня 2021 року:
- №00507490702, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток підприємств на загальну суму 4193918,00 грн, з яких 3812653,00 грн - за податковими зобов`язаннями, а 381265,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом); 
- №00507450702, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість на загальну суму 1451361,00 грн, з яких 1319419,00 грн - за податковими зобов`язаннями, а 131942,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.
Не погоджуючись із указаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що матеріали справи не містять у повній мірі доказів виконання сторонами своїх зобов`язань за договорами, укладеними між позивачем та його контрагентами, не доведено реальний характер спірних господарських зобов`язань.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Як убачається із Акта перевірки, підставою для прийняття оскаржуваних рішень стали наступні висновки відповідача в розрізі контрагентів позивача:
1. По взаєморозрахункам ТОВ «Брендбар» та ТОВ «ПП «Авангард» (договір постави продукції №0108/1 від 01 серпня 2017 року) за перевіряємий період встановлено, що ТОВ «ПП «Авангард» має недостатню чисельність персоналу для фактичного здійснення задекларованих операцій, податковою не встановлено походження товару, не підтверджено постачання ТОВ «ПП «Авангард» товару;
2. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ФОП ОСОБА_1 (договір про надання послуг із дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки №01-06/17 від 01 червня 2017 року) установлено, що в наданих платником актах передачі-приймання наданих послуг не зазначено конкретний перелік послуг та в чому виражено їх результат. ТОВ «Брендбар» не доведено безпосереднього зв`язку таких витрат на збут з господарською діяльністю;
3. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ФОП ОСОБА_2 (договір про надання послуг із дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки №010617/1 від 01 червня 2017 року) установлено, що в наданих платником актах передачі-приймання наданих послуг не зазначено конкретний перелік послуг та в чому виражено їх результат. ТОВ «Брендбар» не доведено безпосереднього зв`язку таких витрат на збут з господарською діяльністю;
4. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ФОП ОСОБА_3 (договір про надання послуг із дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки №01-07/17 від 03 липня 2017 року) установлено, що в наданих платником актах передачі-приймання наданих послуг не зазначено конкретний перелік послуг та в чому виражено їх результат. ТОВ «Брендбар» не доведено безпосереднього зв`язку таких витрат на збут з господарською діяльністю, зазначено, що встановлено факт пов`язаності посадової особи платника та ФОП ОСОБА_3 ;
5. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ФОП ОСОБА_4 (договір №02/01-1 від 02 січня 2019 року з надання послуг внутрішнього аудиту) установлено, що в наданих платником актах передачі-приймання наданих послуг не зазначено конкретний перелік послуг та в чому виражено їх результат. ТОВ «Брендбар» не доведено безпосереднього зв`язку таких витрат на збут з господарською діяльністю;
6. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ФОП ОСОБА_5 (договір №2017-1 від 01 червня 2017 року про перевезення вантажів автомобільним транспортом) не надано підтверджуючих документів, не зрозуміло які саме послуги остання надавала товариству, тобто не доведено та документально не підтверджено здійснення взаємовідносин між ТОВ «Брендбар» та ФОП ОСОБА_5 ;
7. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ТОВ «Юстофін» (договір про надання юридичних послуг №01/12-18 від 01 грудня 2018 року) не надано документів про фактично надані послуги, контрагентом не подається звітність за формою 20-ОПП, інша податкова звітність, що свідчить про неможливість здійснення господарських операцій між ТОВ «Брендбар» та зазначеним контрагентом;
8. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ТОВ «Корнел Альянс» (договір надання послуг по проведенню інвентаризації складу, архівування та сортування первинних документів №05/11-А від 05 листопада 2018 року, договір ведення кадрового обліку №26/12-КО від 26 грудня 2018 року) не надано документів про фактично надані послуги, контрагентом не подається звітність за формою 20-ОПП, що свідчить про неможливість здійснення господарських операцій між ТОВ «Брендбар» та зазначеним контрагентом;
9. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ТОВ «Орієнт Стандарт» (договір №22 від 22 квітня 2018 року про надання послуг з виготовлення вивіски, договір №8 від 19 березня 2018 року про надання фотопослуг, договір №3 від 28 лютого 2018 року про надання послуг з розробки брендбуку) не надано документів про фактично надані послуги, контрагентом не подається звітність за формою 20-ОПП, відсутній персонал, що свідчить про неможливість здійснення господарських операцій між ТОВ «Брендбар» та зазначеним контрагентом; наявна інформація в Єдиному державному реєстрі судових рішень щодо встановлених фактів непричетності директора та засновника даного контрагента до ведення господарської діяльності;
10. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ТОВ «Екрон-Інфо» (договір №33 від 04 червня 2018 року про розробку банерів, договір №5 від 22 січня 2018 про розробку пляшок та етикеток) не надано документів про фактично надані послуги, контрагентом не подається звітність за формою 20-ОПП, інша податкова звітність, що свідчить про неможливість здійснення господарських операцій між ТОВ «Брендбар» та зазначеним контрагентом;
11. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ТОВ «Альфорно Групп» (договір на вантажно-розвантажувальні роботи від 02 грудня 2019 року, договір з надання маркетингових послуг від 01 листопада 2019 року) не надано документів про фактично надані послуги, контрагентом не подається звітність за формою 20-ОПП, в ЄРПН відсутня інформація щодо придбання таким контрагентом будь-яких послуг, необхідних для провадження господарської діяльності, в ЄРПН зареєстровано податкові накладні з номенклатурою, щодо якої не підтверджено походження товару (робіт, послуг) по ланцюгу постачання, що свідчить про неможливість здійснення господарських операцій між ТОВ «Брендбар» та зазначеним контрагентом;
12. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ТОВ «Протекторторг» (договір на вантажно-розвантажувальні роботи від 01 жовтня 2019 року, договір з надання маркетингових послуг від 01 жовтня 2019 року) не надано документів про фактично надані послуги, контрагентом не подається звітність за формою 20-ОПП, у контрагента в штаті лише 4 працівника, в ЄРПН зареєстровано податкові накладні з номенклатурою, щодо якої не підтверджено походження товару (робіт, послуг) по ланцюгу постачання, що свідчить про неможливість здійснення господарських операцій між ТОВ «Брендбар» та зазначеним контрагентом; наявна інформація в ЄДРСР щодо відібрання у працівника даного контрагента пояснення, який повідомив, що не має ніякого відношення до даного товариства;
13. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ТОВ «Тоталгруп» (договір з надання маркетингових послуг від 01 серпня 2019 року, договір з надання маркетингових послуг від 01 серпня 2019 року, договір поставки товарів від 01 серпня 2019 року) не надано документів про фактично надані послуги, контрагентом не подається звітність за формою 20-ОПП, інша податкова звітність крім декларації за серпень, вересень 2019 року, яка подана з 0 показниками та не містить переліку контрагентів, в ЄРПН за серпень, вересень 2019 року зареєстровано податкові накладні з номенклатурою, щодо якої не підтверджено походження товару (робіт, послуг) по ланцюгу постачання, що свідчить про неможливість здійснення господарських операцій між ТОВ «Брендбар» та зазначеним контрагентом;
14. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ТОВ «Сольвадор» (договір №01-07/01 від 01 липня 2019 року про надання послуг з інвентаризації на складі, договір №01-07/02 про надання послуг по розробці макетів банеру, розробці меню та ребрендингу від 01 липня 2019 року, договір з надання маркетингових послуг від 01 липня 2019 року) не надано документів про фактично надані послуги, звітність за формою 20-ОПП подано, але встановлено невідповідність даних, що містяться у базах даних ІС «Податковий блок» та ЄРПН, у контрагента в штаті лише 4 працівника, в ЄРПН за серпень-вересень 2019 року зареєстровано податкові накладні з номенклатурою, щодо якої не підтверджено походження товару (робіт, послуг) по ланцюгу постачання, що свідчить про неможливість здійснення господарських операцій між ТОВ «Брендбар» та зазначеним контрагентом; наявна інформація в ЄДРСР щодо встановлених фактів, що групою осіб незаконно використовувались реквізити підприємств з ознаками фіктивності та транзитності, серед яких є зазначений контрагент;
15. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ТОВ «Квадрум Еліт» (договір від 01 травня 2019 року про надання послуг зі здійснення консультування щодо участі у виставці та маркетингу стенду замовника, договір від 03 червня 2019 року про надання послуг з розробки авторських коктейлів, договір від 03 червня 2019 року про надання послуг по розробці макетів та дизайну, договір від 03 червня 2019 року з поставки товарів) не надано документів про фактично надані послуги, звітність за формою 20-ОПП подано, але встановлено невідповідність даних, що містяться у базах даних ІС «Податковий блок» та ЄРПН, в ЄРІІН за червень-липень 2019 року зареєстровано податкові накладні з номенклатурою, щодо якої не підтверджено походження товару (робіт, послуг) по ланцюгу постачання, що свідчить про неможливість здійснення господарських операцій між ТОВ «Брендбар» та зазначеним контрагентом; наявна інформація в ЄДРСР, що невстановлені особи протягом 2019 року внесли в документи, які подаються для державної реєстрації юридичної особи завідомо неправдиві відомості відносно суб`єктів господарювання, серед яких є зазначений контрагент;
16. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ТОВ «Нотна» (договір поставки товарів від 01 жовтня 2019 року, договір надання послуг субпідряду від 30 серпня 2019 року) не надано документів про фактично надані послуги, чисельність працюючих у контрагента в вересні-грудні 2019 року - 1 особа, з лютого 2020 року контрагент звітності до ДПС не подає, в ЄРПН за вересень-грудень 2019 року зареєстровано податкові накладні з номенклатурою, щодо якої не підтверджено походження товару (робіт, послуг) по ланцюгу постачання, що свідчить про неможливість здійснення господарських операцій між ТОВ «Брендбар» та зазначеним контрагентом.
17. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ТОВ «Ексіма-Опт Лтд» (договір на вантажно-розвантажувальні роботи від 01 серпня 2019 року) не надано документів про фактично надані послуги, контрагентом 20-ОПП не подано, що свідчить про відсутність у контрагента об`єктів оподаткування, в ЄРПН за вересень 2019 року зареєстровано податкові накладні з номенклатурою, щодо якої не підтверджено походження товару (робіт, послуг) по ланцюгу постачання, що свідчить про неможливість здійснення господарських операцій між ТОВ «Брендбар» та зазначеним контрагентом;
18. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ТОВ «Платінум Л.Т.Д.» (договір про надання послуг з прибирання приміщень №21/12-1 від 21 грудня 2018 року) не надано документів про фактично надані послуги, у контрагента працює 2 особи, з липня 2019 року контрагент не звітує, що свідчить про неможливість здійснення господарських операцій між ТОВ «Брендбар» та зазначеним контрагентом;
19. По взаємовідносинам ТОВ «Брендбар» з ТОВ «Монфорт» (договір на вантажно-розвантажувальні роботи від 18 грудня 2018 року №18/12-ВРР, договір №8 від 22 січня 2018 року щодо надання послуг з розроблення рецептур, договір №15 від 12 березня 2018 року щодо надання послуг з розробки дизайну етикеток, договір від 30 липня 2019 року №02/07 ВА про надання послуг з внутрішнього аудиту бухгалтерських документів) не надано документів про фактично надані послуги, встановлена відсутність у контрагента оренди офісного приміщення, кількість працюючих - 1 особа, що свідчить про неможливість здійснення господарських операцій між ТОВ «Брендбар» та зазначеним контрагентом.
У зв`язку з наведеним, контролюючий орган дійшов висновку про відсутність реальності здійснення позивачем господарських операцій з названими контрагентами.
Надаючи оцінку реальності вчинення господарських операцій, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
Як закріплено у підпункті 9.1.3 пункта 9.1 статті 9 ПК України, податок на додану вартість належить до загальнодержавних податків.
Податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V ПК України (підпункт 14.1.178 пункта 14.1 статті 14 ПК України).
Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункта 14.1 статті 14 ПК України).
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункта 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.
Відповідно до підпункта 14.1.18 пункта 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Відповідно до підпункта «а» пункта 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Приписи пунктів 198.1, 198.3 статті 198 ПК України визначають, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послу.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.2 статті 198 ПК України закріплено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з п. 187.8 ст. 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків закріплений у статті 200 ПК України.
Згідно з пунктом 200.1 цієї правової норми сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.4 закріплено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункта 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункта 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; 
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
З аналізу наведених норм убачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи. 
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.
Водночас наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредита, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.
Таким чином, підставою для виникнення у платника права на відображення у податковому обліку господарської операції є факт реального здійснення операцій з придбання товаро-матеріальних цінностей та/або послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
Варто зазначити, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредита первинними документами покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він виступає суб`єктом, який використовує при обчисленні кінцевої суми податка, що підлягає сплаті до бюджету, суму податкового кредита з податка на додану вартість, визначену постачальником.
Подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду.
Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).
У разі ж надання податковим органом достатньо переконливих доводів та доказів відносно того, що насправді господарські операції контрагентами не здійснювалися, а схема взаємодії учасників господарської операції свідчить про їх недобросовісність, суд не повинен обмежуватися перевіркою формальної відповідності поданих платником документів вимогам податкового законодавства, а має оцінити усі докази у справі у сукупності та взаємозв`язку з ціллю виключення внутрішніх протиріч та суперечливостей між ними у процесі перевірки реального руху активів між заявленими учасниками операції.
Як установлено судом, між ТОВ «Брендбар», як покупцем, та ТОВ «ПП «Авангард», як постачальником укладено договір постави продукції №0108/1 від 01 серпня 2017 року, за умовами якого постачальник зобов`язувався передати покупцеві певну продукцію, а покупець - прийняти та оплатити її.
На підтвердження виконання умов такого договору позивачем надано копії договору, видаткових та податкових накладних, платіжних доручень. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності такого правочину, виходячи з наступного.
За умовами договору доставка товару здійснюється за рахунок, силами та у терміни попередньо узгоджені сторонами і визначається в кожному випадку письмовим замовленням із зазначенням місцезнаходження пункту розвантаження (п. 3.1 договору); покупець зобов`язується надавати постачальнику кожні 30 днів письмову інформацію щодо залишків товару на складі та у продажі продавця в кількісному та грошовому виразі (п. 2.2.1 договору).
Однак позивачем не було надано суду відповідні письмові замовлення із зазначенням місцезнаходження пункту розвантаження, а із наданих документів неможливо встановити такий пункт. Крім того з видаткових накладних убачається, що предметом поставки були пляшки у великій кількості, проте в матеріалах справи відсутні докази їх використання (списання) та/або зберігання на складі покупця. Також не надані відповідні документи (сертифікати) на відповідність товару діючим стандартам, ДСТУ, ТУ, наявність яких передбачена п. 1.3 договору.
Між ТОВ «Брендбар», як замовником, та ФОП ОСОБА_1 , як виконавцем, укладено договір про надання послуг із дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки №01-06/17 від 01 червня 2017 року, за умовами якого виконавець зобов`язувався замовнику за плату послуги з дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки з метою забезпечення продажу продукції замовника (абсент, самбука, джин, лікери, горілка, сиропи); об`єктом дослідження є внутрішній алкогольний ринок України, горілчані та лікеро-горілчані вироби. Аналогічні за змістом договори укладені ТОВ «Брендбар», як замовником, з ФОП ОСОБА_2 , як виконавцем, за №010617/1 від 01 червня 2017 року, та з ФОП ОСОБА_3 за №01-07/17 від 03 липня 2017 року.
На підтвердження виконання умов указаних договорів позивачем надано копії договорів, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та платіжних доручень. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності таких правочинів, оскільки із таких документів неможливо встановити які саме послуги (дослідження) були надані (проведені), яка їх ділова мета. При цьому не надано передбачених п. 2.1.1 та п. 3.1 договору сформованих результатів таких досліджень у вигляді звіту(ів).
Між ТОВ «Брендбар», як замовником, та ФОП ОСОБА_4 укладено договір №02/01-1 від 02 січня 2019 року, за умовами якого виконавець зобов`язувався надати за плату послуги з внутрішнього аудиту, який включає дослідження бізнес-процесів структури, а саме, збір, обробку та аналіз інформації про фактичні результати діяльності структури. 
На підтвердження виконання умов указаного договору позивачем надано копії договору, акту приймання-передачі наданих послуг та платіжного доручення. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності такого правочину, оскільки із таких документів неможливо встановити який саме аудит проводився (відносно якої саме інформації про фактичні результати діяльності структури проводився збір, обробка та аналіз), яка його ділова мета. При цьому не надано передбаченого п. 5.1 договору звіту про фактичні результати аудиту.
Між ТОВ «Брендбар», як замовником, та ФОП ОСОБА_5 , як перевізником, укладено договір №2017-1 від 01 червня 2017 року про перевезення вантажів автомобільним транспортом.
На підтвердження виконання умов такого договору позивачем надано копії договору, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкових накладних, платіжних доручень. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності такого правочину, оскільки із таких документів неможливо встановити який та чий вантаж перевозився, звідки та куди, а також яка ділова мета таких перевезень та обґрунтованість вартості таких послуг.
Між ТОВ «Брендбар», як замовником, та ТОВ «Юстофін», як виконавцем, укладено договір про надання юридичних послуг №01/12-18 від 01 грудня 2018 року.
На підтвердження виконання умов такого договору позивачем надано копії договору та акту надання послуг. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності такого правочину, оскільки з таких документів неможливо встановити які саме юридичні послуги були надані та їх ділову мету.
Між ТОВ «Брендбар», як замовником, та ТОВ «Орієнт Стандарт», як виконавцем, укладено договір №22 від 22 квітня 2018 року про надання послуг з виготовлення вивіски, договір №8 від 19 березня 2018 року про надання фотопослуг, договір №3 від 28 лютого 2018 року про надання послуг з розробки брендбуку.
На підтвердження виконання умов такого договору позивачем надано копії договору та актів надання послуг. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності такого правочину, оскільки з таких документів неможливо встановити коли та в якому обсязі надавались такі послуги, їх результати, вартість та ділову мету.
Між ТОВ «Брендбар», як замовником, та ТОВ «Екрон-Інфо» укладено договір №33 від 04 червня 2018 року про розробку банерів та договір №5 від 22 січня 2018 про розробку пляшок та етикеток.
На підтвердження виконання умов таких договорів позивачем надано копії договорів, актів надання послуг, платіжних доручень. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності таких правочинів, оскільки із таких документів неможливо встановити які саме завдання стояли перед виконавцем та який результат їх виконання, яка ділова мета. При цьому не надано передбачених п. 3.1 договору результатів послуги з детальним та повним описом усіх питань у відповідності до узгоджених напрямків предмета договору.
Між ТОВ «Брендбар», як замовником, та ТОВ «Альфорно Групп», як виконавцем, укладено договір на вантажно-розвантажувальні роботи від 02 грудня 2019 року, договір з надання маркетингових послуг (ведення соціальних сторінок) від 01 листопада 2019 року. 
На підтвердження виконання умов таких договорів позивачем надано копії договорів, актів надання послуг та платіжних доручень. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності таких правочинів, адже з цих документів неможливо встановити коли та в якому обсязі надавались такі послуги, їх результати, вартість та ділову мету.
Між ТОВ «Брендбар», як замовником, та ТОВ «Протекторторг», як виконавцем, укладено договір на вантажно-розвантажувальні роботи від 01 жовтня 2019 року, договір з надання маркетингових послуг (ведення соціальних сторінок) від 01 жовтня 2019 року).
На підтвердження виконання умов таких договорів позивачем надано копії договорів та актів надання послуг. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності таких правочинів, оскільки з таких документів неможливо встановити коли та в якому обсязі надавались такі послуги, їх результати, вартість та ділову мету. 
Між ТОВ «Брендбар», як замовником, ТОВ «Тоталгруп», як виконавцем, укладено два договори від 01 серпня 2019 року з надання маркетингових послуг щодо ведення сторінок у соціальних мережах та щодо розробки відеороликів.
На підтвердження виконання умов указаних договорів позивачем надано копії договорів, актів надання послуг та платіжних доручень. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності таких правочинів, позаяк із таких документів неможливо встановити факти ведення сторінок у соціальних мережах та створення відповідних відеороликів, а також їх ділову мету.
Також між ТОВ «Брендбар», як покупцем, ТОВ «Тоталгруп», як постачальником, укладено договір поставки товарів від 01 серпня 2019 року, за умовами якого постачальник зобов`язувався передати покупцеві певну продукцію (барна стійка), а покупець - прийняти та оплатити її.
На підтвердження виконання умов такого договору позивачем надано копії договору, видаткової накладної. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності такого правочину, оскільки передбаченого п. 3.1 договору рахунка-фактури, який є невід`ємною частиною договору, не надано. Водночас позивачем не підтверджено ділову мету такого придбання.
Між ТОВ «Брендбар», як замовником, ТОВ «Сольвадор», як виконавцем, укладено договір №01-07/01 від 01 липня 2019 року про надання послуг з інвентаризації на складі, за умовами якого виконавець зобов`язувався за плату здійснити інвентаризацію складу. Аналогічний за змістом договір укладений ТОВ «Брендбар», як замовником, з ТОВ «Корнел Альянс» за №05/11-А від 05 листопада 2018 року та за №26/12-КО від 26 грудня 2018 року.
На підтвердження виконання умов указаних договорів позивачем надано копії договорів, актів надання послуг та платіжних доручень. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності таких правочинів, оскільки із таких документів неможливо встановити на якому саме складі вона проводилась, ким саме, який результат такої інвентаризації, яка її ділова мета. При цьому надані позивачем акти контрольної інвентаризації цінностей теж не підтверджують факт вчинення правочину, оскільки такі акти підписані працівниками позивача, а також не містять жодних доказів того, що вони складені на підставі даних, наданих на виконання спірної угоди.
Також між ТОВ «Брендбар», як замовником, ТОВ «Сольвадор», як виконавцем, укладено договір №01-07/02 про надання послуг по розробці макетів банеру, розробці меню та ребрендингу від 01 липня 2019 року, за умовами якого виконавець зобов`язувався за плату здійснити розробку макету банеру, меню та ребрендингу.
На підтвердження виконання умов указаних договорів позивачем надано копії договорів, актів надання послуг та платіжних доручень. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності таких правочинів, оскільки із таких документів неможливо встановити які саме розробки проведені та які їх результати.
Між ТОВ «Брендбар», як замовником, ТОВ «Сольвадор», як виконавцем, укладено договір №01-07/03 з надання маркетингових послуг від 01 липня 2019 року, за умовами якого виконавець зобов`язувався за плату здійснити маркетингові послуги (розробка відеоролика продукції замовника; візуалізація та розробка конструкції барної стійки) для презентації замовника.
На підтвердження виконання умов указаного договору позивачем надано копії договору, актів надання послуг та платіжних доручень. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності таких правочинів, адже із таких документів неможливо встановити факт створення такого відеоролика та візуалізації, а також їх ділову мету.
Між ТОВ «Брендбар», як замовником, та ТОВ «Квадрум Еліт», як виконавцем, укладено договір від 01 травня 2019 року про надання послуг зі здійснення консультування щодо участі у виставці та маркетингу стенду замовника, договір від 03 червня 2019 року про надання послуг з розробки авторських коктейлів, договір від 03 червня 2019 року про надання послуг по розробці макетів та дизайну.
На підтвердження виконання умов указаного договору позивачем надано копії договорів, актів надання послуг. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності таких правочинів, оскільки із цих документів неможливо встановити які саме послуги були надані, їх обсяг, результати, розрахунок вартості, ділову мету. 
Також між ТОВ «Брендбар», як покупцем, ТОВ «Квадрум Еліт», як постачальником, укладено договір поставки товарів від 03 червня 2019 року, за умовами якого постачальник зобов`язувався передати покупцеві певну продукцію (футболки, кепки), а покупець - прийняти та оплатити її.
На підтвердження виконання умов такого договору позивачем надано копії договору, видаткових накладних. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності такого правочину, оскільки передбаченого п. 3.1 договору рахунка-фактури, який є невід`ємною частиною договору, не надано. Водночас позивачем не підтверджено ділову мету такого придбання.
Між ТОВ «Брендбар», як покупцем, та ТОВ «Нотна», як постачальником, укладено договір поставки товарів від 01 жовтня 2019 року, за умовами якого постачальник зобов`язувався передати покупцеві певну продукцію (плашки, піддони, ковпачки), а покупець - прийняти та оплатити її.
На підтвердження виконання умов такого договору позивачем надано копії договору, видаткових накладних. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності такого правочину, оскільки передбачений п. 3.1 договору рахунок-фактуру, який є невід`ємною частиною договору, не надано. Водночас позивачем не підтверджено ділову мету такого придбання.
Також між ТОВ «Брендбар», як підрядником, та ТОВ «Нотна», як субпідрядником, укладено договір від 30 серпня 2019 року про надання послуг субпідряду з прибирання.
На підтвердження виконання умов такого договору позивачем надано копії договору та актів надання послуг. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності такого правочину, оскільки передбачений п. 3.1 договору рахунок-фактуру, який є невід`ємною частиною договору, не надано. Водночас позивачем не підтверджено ділову мету придбання цих послуг. 
Між ТОВ «Брендбар», як замовником, та ТОВ «Ексіма-Опт Лтд», як виконавцем, укладено договір на вантажно-розвантажувальні роботи від 01 серпня 2019 року. На підтвердження виконання умов такого договору позивачем надано копії договору та актів надання послуг. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності такого правочину, оскільки з таких документів неможливо встановити коли та в якому обсязі надавались такі послуги, яка їх вартість та ділова мета. 
Між ТОВ «Брендбар», як замовником з ТОВ «Платінум Л.Т.Д.», як виконавцем, укладено договір про надання послуг з прибирання приміщень №21/12-1 від 21 грудня 2018 року.
На підтвердження виконання умов такого договору позивачем надано копії договору та актів надання послуг. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності такого правочину, оскільки з таких документів неможливо встановити коли та в якому обсязі надавались такі послуги, яка їх вартість та ділова мета.
Між ТОВ «Брендбар», як замовником, та ТОВ «Монфорт», як виконавцем, укладено договір на вантажно-розвантажувальні роботи від 18 грудня 2018 року №18/12-ВРР, договір №8 від 22 січня 2018 року щодо надання послуг з розроблення рецептур, договір №15 від 12 березня 2018 року щодо надання послуг з розробки дизайну етикеток, договір від 30 липня 2019 року №02/07 ВА про надання послуг з внутрішнього аудиту бухгалтерських документів.
На підтвердження виконання умов таких договорів позивачем надано копії договорів та актів надання послуг. Однак указані документи апеляційний суд уважає недостатніми доказами реальності такого правочину, оскільки з таких документів неможливо встановити коли та в якому обсязі надавались такі послуги, їх результати, вартість та ділову мету.
У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про відсутність сукупності умов, обставин та підстав, з якими ПК України у взаємозв`язку з положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» пов`язує виникнення у позивача права на врахування сум, сплачених по договорам з ТОВ «ПП «Авангард», ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ТОВ «Юстофін», ТОВ «Корнел Альянс», ТОВ «Орієнт Стандарт», ТОВ «Екрон-Інфо», ТОВ «Альфорно Групп», ТОВ «Протекторторг», ТОВ «Тоталгруп», ТОВ «Сольвадор», ТОВ «Квадрум Еліт», ТОВ «Нотна», ТОВ «Ексіма-Опт Лтд», ТОВ «Платінум Л.Т.Д.» та ТОВ «Монфорт», у податковому обліку.
Отже, висновки Акта перевірки про порушення позивачем норм ПК України є обґрунтованими та не спростовуються матеріалами справи, тому збільшення суми грошового зобов`язання по податку на прибуток та податку на додану вартість, а також зменшення суми відємного значення такого податка є правомірним, а позовні вимоги про протиправність податкових повідомлень - рішень від 06 липня 2021 року №00507490702 та №00507450702, від 06 травня 2021 року №00341680702 документально не підтверджуються.
Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 33, 34, 139, 243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брендбар» залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                                     О.Є. Пилипенко

                                                                                                              Л.Т. Черпіцька

Повний текст постанови складений 27 липня 2022 року.