ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року 
м. Київ

справа № 820/4217/18
касаційне провадження № К/9901/9431/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2018 (головуючий суддя - Бабаєв А.І.)
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2019 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Спаскін О.А., судді: Калиновський В.А., Кононенко З.О.)
у справі № 820/4217/18
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління ДФС у Харківській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:
Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0000731305 від 11.05.2018 та №0000791305 від 11.05.2018, а також рішення №ЕВ-000114-13-05-01 від 11.05.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувані акти індивідуальної дії ГУ ДФС у Харківській області прийнято без урахування приписів чинного законодавства. На думку позивача, відповідач неправильно застосував положення статті 177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) та неправомірно не врахував лізингові платежі та відсотки по лізинговим платежам на загальну суму 5501955,63 грн до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2015, 2016, 2017 роки.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2018, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2019, у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що податкові повідомлення-рішення №0000731305 від 11.05.2018, №0000791305 від 11.05.2018 та рішення №ЕВ-000114-13-05-01 від 11.05.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску Головного управління ДФС у Харківській області прийняті правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, а тому скасуванню не підлягають.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2018, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2019 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що оформлення лізингових договорів та отримання за ними в лізинг сільськогосподарської техніки здійснювалося позивачем з метою її використання в господарській діяльності, а не в цілях подальшого відчуження. Договір лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу. У зв`язку з чим, лізингові платежі є фактично витратами на оренду майна, що використовується в господарській діяльності, та правомірно були віднесені позивачем до складу витрат звітного податкового періоду.
Верховний Суд ухвалою від 15.04.2019 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача.
Відзиву на касаційну скаргу від відповідача не надійшло, що в силу частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка самозайнятої особи ОСОБА_1 щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, результати якої оформлено актом № 1463/20-40-13-05-10/2753924937 від 17.04.2018 (надалі - Акт перевірки).
Згідно з висновками Акта перевірки Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 порушено:
- пункти 177.2, 177.4 статті 177 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб, що сплачується самозайнятими особами за результатами річного декларування, на            996769,56 грн, в тому числі за 2015 рік занижено в сумі 122413,01 грн, за 2016 рік занижено в сумі 608411,01 грн, за 2017 рік занижено в сумі 265945,54 грн;
- пункти 177.2, 177.4 статті 177, пункт 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, в результаті чого занижено військовий збір, що сплачується самозайнятими особами за результатами річного декларування, на 82529,33 грн, в тому числі за 2015 рік занижено на 9666,28 грн, за 2016 рік занижено на 50700,92 грн та за 2017 рік занижено на 22162,13 грн;
- пункт 2 частини першої статті 7, частину першу статті 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-Vl «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), в результаті чого занижено показник «Сума єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу» всього на суму 297794,84 грн, у тому числі за 2015 рік занижено на 84184,85 грн, за 2016 рік занижено на 91099,34 грн, за 2017 рік занижено на 122510,65 грн.
На підставі висновків Акта перевірки Головним управлінням ДФС у Харківській області прийнято:
- податкове повідомлення-рішення №0000731305 від 11.05.2018 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 996769,56 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 249192,39 грн, а всього на суму 1245961,95 грн.
- податкове повідомлення-рішення №0000791305 від 11.05.2018 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 82529,33 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 20632,33 грн, а всього на суму 103161,66 грн.
- рішення №ЕВ-000114-13-05-01 від 11.05.2018 про донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 297794,84 грн та застосування штрафних санкцій в розмірі 29779,48 грн.
Оскаржувані рішення прийнято відповідачем за результатом аналізу правомірності включення позивачем до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, витрат на придбання сільгосптехніки, а саме лізингових платежів та відсотків по лізинговим платежам.
Так, позивачем укладено договір фінансового лізингу з ПАТ КБ «Приватбанк» №DNH2FLO06542 від 22.12.2014 на постачання майна, а саме комбайна зернозбирального New Holland CSX 6090, жатки зернової зернозбирального New Holland 24 GHVF (24ft), візка для транспортування Bicchi.
За умовами зазначеного договору ПАТ КБ «Приватбанк» придбаває у Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НОВОФАРМ», а потім передає позивачу (Лізингоотримувачу), а позивач (Лізингоотримувач) приймає від банка у платне користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність майно відповідно до специфікації (пункт 1.1 договору фінансового лізингу).
Також, умовами договору фінансового лізингу сторонами встановлена сплата авансу в рахунок оплати вартості майна (пункт 1.4), після сплати якого майно від банку передається в користування лізингоотримувача - пункти 1.5-1.6.
Пунктом 4.1 договору фінансового лізингу №DNH2FLO06542 від 22.12.2014 встановлено, що протягом усього терміну дії договору майно є власністю банка, а умовами переходу такого права від банку до позивача (Лізингоотримувача) є сплата банку всієї суми лізингових платежів, а також всіх інших платежів за договором (пункт 4.3). У випадку переходу права власності на майно до лізингоодержувача, здійснюється оформлення всіх необхідних відповідно до чинного законодавства України документів (пункт 4.4).
Також, позивачем укладено договір фінансового лізингу із ПАТ КБ «Приватбанк» №DNH2FLO7493 від 06.07.2016 на постачання майна, а саме комбайна зернозбирального New Holland CSX 7080.
За умовами зазначеного договору ПАТ КБ «Приватбанк» придбаває у Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НОВОФАРМ», а потім передає позивачу (Лізингоотримувачу), а позивач (Лізингоотримувач) приймає від банка у платне користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність майно відповідно до специфікації (пункт 1.1 договору фінансового лізингу).
Крім того, умовами договору фінансового лізингу сторонами встановлена сплата авансу в рахунок оплати вартості майна (пункт 1.4), після сплати якого майно від банку передається в користування лізингоотримувача - пункти 1.5-1.6.
Пунктом 4.1 договору фінансового лізингу №DNH2FLO7493 від 06.07.2016 встановлено, що протягом усього терміну дії договору майно є власністю банка, а умовами переходу такого права від банку до позивача (Лізингоотримувача) є сплата банку всієї суми лізингових платежів, а також всіх інших платежів за договором (пункт 4.3). У випадку переходу права власності на майно до лізингоодержувача, здійснюється оформлення всіх необхідних відповідно до чинного законодавства України документів (пункт 4.4).
Позивачем укладено договір фінансового лізингу із ПАТ КБ «Приватбанк» №DNH2FLO7515 від 06.07.2016 на постачання майна, а саме жниварки зернової New Holland 74С.
За умовами зазначеного договору ПАТ КБ «Приватбанк» придбаває у Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НОВОФАРМ», а потім передає позивачу (Лізингоотримувачу), а позивач (Лізингоотримувач) приймає від банка у платне користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність майно відповідно до специфікації (пункт 1.1 договору фінансового лізингу).
Також, умовами договору фінансового лізингу сторонами встановлена сплата авансу в рахунок оплати вартості майна (пункт 1.4), після сплати якого майно від банку передається в користування лізингоотримувача - пункти 1.5-1.6.
Пунктом 4.1 договору фінансового лізингу №DNH2FLO7515 від 06.07.2016 встановлено, що протягом усього терміну дії договору майно є власністю банка, а умовами переходу такого права від банку до позивача (Лізингоотримувача) є сплата банку всієї суми лізингових платежів, а також всіх інших платежів за договором (пункт 4.3). У випадку переходу права власності на майно до лізингоодержувача, здійснюється оформлення всіх необхідних відповідно до чинного законодавства України документів (пункт 4.4).
Крім того, позивачем укладено договір фінансового лізингу із ПАТ КБ «Приватбанк» №DNH2FLO 5981 від 16.02.2016 на постачання майна, а саме комбайна зернозбирального New Holland CSX 7080, жатки зернової New Holland 24GHVF (24ft).
За умовами зазначеного договору ПАТ КБ «Приватбанк» придбаває у Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НОВОФАРМ», а потім передає позивачу (Лізингоотримувачу), а позивач (Лізингоотримувач) приймає від банка у платне користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність майно відповідно до специфікації (пункт 1.1 договору фінансового лізингу).
Умовами договору фінансового лізингу сторонами встановлена сплата авансу в рахунок оплати вартості майна (пункт 1.4), після сплати якого майно від банку передається в користування лізингоотримувача (Позивача) - пункти 1.5-1.6.
Пунктом 4.1 договору фінансового лізингу №DNH2FLO 5981 від 16.02.2016 встановлено, що протягом усього терміну дії договору майно є власністю банка, а умовами переходу такого права від банку до позивача (Лізингоотримувача) є сплата банку всієї суми лізингових платежів, а також всіх інших платежів за договором (пункт 4.3). У випадку переходу права власності на майно до лізингоодержувача, здійснюється оформлення всіх необхідних відповідно до чинного законодавства України документів (пункт 4.4).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до положень підпункту 14.1.97 пункту 14.1 статті 14 ПК України лізингова (орендна) операція - господарська операція (крім операцій з фрахтування (чартеру) морських суден та інших транспортних засобів) фізичної чи юридичної особи (орендодавця), що передбачає надання основних засобів у користування іншим фізичним чи юридичним особам (орендарям) за плату та на визначений строк.
Лізингові (орендні) операції здійснюються у вигляді оперативного лізингу (оренди), фінансового лізингу (оренди), зворотного лізингу (оренди), оренди житла з викупом, оренди земельних ділянок та оренди будівель, у тому числі житлових приміщень.
Лізингові операції поділяються на:
а) оперативний лізинг (оренда) - господарська операція фізичної або юридичної особи, що передбачає передачу орендарю основного фонду, придбаного або виготовленого орендодавцем, на умовах інших, ніж ті, що передбачаються фінансовим лізингом (орендою);
б) фінансовий лізинг (оренда) - господарська операція, що здійснюється фізичною або юридичною особою і передбачає передачу орендарю майна, яке є основним засобом згідно з цим Кодексом і придбане або виготовлене орендодавцем, а також усіх ризиків та винагород, пов`язаних з правом користування та володіння об`єктом лізингу.
Таким чином, з огляду на викладене, фактично відносини фінансового лізингу, що виникають між лізингодавцем та продавцем (постачальником) у зв`язку з набуттям лізингодавцем у власність об`єкта фінансового лізингу для подальшої передачі цього об`єкта лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, прирівнюються до відносин купівлі-продажу.
Судами встановлено, що договорами фінансового лізингу, що були укладені позивачем, передбачалося прийняття ним від банка в платне користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність майна відповідно до специфікацій до договорів.
Зазначені обставини, з урахуванням наведеного вище законодавчого регулювання, спростовують доводи позивача про віднесення лізингових платежів за договорами фінансового лізингу до витрат з оренди майна, що використовується в господарській діяльності.
Судами попередніх інстанцій з`ясовано, що на час проведення перевірки, а також станом на відповідні звітні періоди право власності на майно за вищевказаними договорами фінансового лізингу від банку до позивача не перейшло, тому на передане в користування майно амортизація позивачем не нараховувалася. 
Порядок оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців передбачений статтею 177 ПК України.
Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця (пункт 177.2 статті 177 ПК України).
Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат відносяться витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходів.
Підпунктами 177.4.1, 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Суд погоджується з доводами судів попередніх інстанцій, що перелік витрат, які платник має право включити до податкової декларації про майновий стан і доходи, зазначений у пункті 177.4 статті 174 ПК України, не передбачає включення лізингових платежів та відсотків по лізінговим платежам за лізинговими договорами з придбання сільгосптехніки.
З таких обставин є цілком правильним висновок судових інстанцій про те, що контролюючий орган, вірно встановивши вищевказане порушення, допущене позивачем у перевіряємих періодах, правомірно збільшив Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб і, як наслідок, донарахував військовий збір, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосував штрафні санкції.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги позивача без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.
Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.01.2020 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 341, 343, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2018 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2019 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                       І. А. Гончарова
Судді                                                                                          І. Я. Олендер
          Р. Ф. Ханова