КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №758/13707/21                                                         Суддя 1 інстанції - Кітов О.В.
Провадження № 33/824/673/2022                                    Доповідач-суддя Матвієнко Ю.О.                                                                                             
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП                                                                                     
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
     11 травня 2022 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Матвієнко Ю.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 ,     ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
 
Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що  становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1  в дохід держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 
Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 12 серпня 2021 року о 15 год. 00 хв. по вулиці Кирилівська, 117 у м. Києві керував транспортним засобом «ГАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість. Від  проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення та зазначив, що постанова суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.
У апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння він не відмовлявся, оскільки у протоколі не зазначено, що він відмовляється від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, крім того, у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб апелянт має пройти на вимогу поліцейського. Дослівно суть порушення сформульована наступним чином: «керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. У зв`язку з цим звинувачення є незрозумілим, адже воно складається з двох частин: 1) керував з ознаками наркотичного сп`яніння; 2) відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння (якого саме не зазначено). Таким чином, стає незрозумілим, в чому саме обвинувачується водій: керуванні з ознаками наркотичного сп`яніння чи відмові від проходження огляду (невідомо якого). При цьому, відповідальності за керування автомобілем з ознаками сп`яніння законодавством не встановлено. Крім того, оскільки в протоколі не сформульовано, який саме огляд апелянт має пройти на вимогу поліцейського (на стан алкогольного сп`яніння чи наркотичного) та у який спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров`я), правопорушник не має можливості надати однозначну відповідь (погоджується чи відмовляється). Невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист, адже обвинувачення йому незрозуміле. Особа має право знати, в чому саме її звинувачують, щоб реалізувати право на захист. Таким чином, твердження судді про однозначну відмову апелянта від проходження дійсного запропонованого йому огляду не узгоджується з матеріалами справи.
Також апелянт у скарзі посилається на те, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку із чим огляд вважається недійсним, а протокол є недопустимим доказом вини ОСОБА_1 . Зокрема, у протоколі суть порушення сформульована незрозуміло, адже не вказано, від якого саме огляду відмовився водій (на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння) та не зазначено, який порядок проходження огляду було запропоновано водієві. Також у протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду. 
Крім того, апелянт посилається на те, що у поясненнях свідків не зазначено, що водій відмовився від проходження огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів та від огляду у закладі охорони здоров`я, а у протоколі взагалі не зазначено про відмову ОСОБА_1 від проходження такого огляду у закладах охорони здоров`я.
Апелянт ОСОБА_1 у скарзі також посилається на те, що у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я.
Для підтвердження стану тверезості Апелянт протягом двох годин після складання протоколу був змушений пройти огляд на стан сп`яніння в загальному порядку, про що свідчить Сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду від "12" серпня 2021 року, згідно якого ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння, за результатами якого ознак сп`яніння не виявлено. Так як апелянт взагалі не знав про дану судову справу, оскільки не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, він не зміг використати надане йому право згідно діючого законодавства України та надати докази для захисту своїх прав та інтересів.
Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 також зазначив, що його не відсторонили від керування транспортним засобом, що у сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.
Крім того, посилання у протоколі є сумнівними, а у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, а лише був незгодний проходити огляд на місті, як він зрозумів, за допомогою пристрою «Драгер», щодо правильної роботи якого у ОСОБА_1 були сумніви.   
Не узгоджуються з протоколом і показання свідків, оскільки у їх поясненнях взагалі відсутні ознаки сп`яніння, на які вони вказують, крім того, показання свідків складені не ними власноручно, а на бланках з виправленнями, одним почерком.
Також суд розглянув справу з порушенням правил підсудності, оскільки ОСОБА_1 зареєстрований на вулиці Довнар-Запольського, що відноситься до Шевченківського району м. Києва, відповідно справу мав розглядати не Подільський районний суд м. Києва, а Шевченківський районний суд м. Києва.
З вищенаведених підстав ОСОБА_1 просив скасувати постанову Подільського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
До апеляційної скарги ОСОБА_1 долучено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови (а.с.20), яке апелянт мотивував тим, що він не знав про розгляд справи та не отримував копії постанови, а про її існування дізнався випадково 17.12.2021 року з інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень. 
Апеляційний суд вважає за можливе задовольнити клопотання ОСОБА_1 та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки цей строк, на думку суду, пропущено ним з поважних причин.
В судове засідання ОСОБА_1 , який неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи, не з`явився; апеляційний суд, зважаючи на строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявними у справі матеріалами в межах доводів його апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.
Так, зібраними у справі доказами є: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №140936 від 12.08.2021 року (а.с.1); пояснення ОСОБА_1 від 12.08.2021 року, у яких він зобов`язався не керувати транспортним засобом протягом 72 годин (а.с.2); пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.3); диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (а.с.4).
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність особи настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так само за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також за відмову осіб, які керують транспортними засобами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто, диспозицією ч. 1 статті 130 КУпАП охоплюються одразу три склади адміністративного правопорушення: по-перше, керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє, відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Кожен склад складає окреме правопорушення. При цьому об`єктивна сторона останнього полягає саме у відмові від проходження зазначеного огляду.
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, абз. 2 п. 27 роз`яснено, що якщо водій ухиляється від огляду, це є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103.
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що інспектор поліції о 14:52:33 при свідках зазначає, що у ОСОБА_1 наявні ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку із чим пропонує йому проїхати до лікаря-нарколога у лікарню на Петра Запорожця, 20, від чого ОСОБА_1 відмовився з причин зайнятості по роботі. 
Таким чином, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №140936 від 12.08.2021 року, складеним та підписаним уповноваженою на це особою; поясненнями ОСОБА_1 , у яких останній зобов`язується не керувати транспортним засобом протягом 72 годин; поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які засвідчили своїми підписами факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку; диском з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, при перегляді якого підтверджується факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Протокол підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Будь-яких зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції ОСОБА_1 в протоколі також не вказав.
Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння - зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає дійсності, неприродна блідість шкіри, виявлені працівниками поліції 12.08.2021 року у ОСОБА_1 в розумінні п.п. 2, 3 п. 4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння як на місці зупинки, так і в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже,  ОСОБА_1 , який реалізував своє право володіти і керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 , який 12 серпня 2021 року о 15 год. 00 хв. у м.Києві керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку на вимогу працівника поліції відмовився.
За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що  ОСОБА_1  допустив порушення п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано факт його відмови від проходження огляду у лікаря-нарколога у лікарні на П.Запорожця, 20. При цьому посилання апелянта на те, що факт його відмови не зафіксований у протоколі, а зі змісту протоколу незрозумілою є суть звинувачення, апеляційним судом відхиляються, оскільки у протоколі суть правопорушення викладена чітко і конкретно: «Від огляду у лікаря-нарколога за адресою: Петра Запорожця, 20 відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків», чим порушив п. 2.5. ПДР України, який, власне, і передбачає обов`язок водія пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Необгрунтованими є і доводи скарги про незазначення у протоколі, який саме огляд та у якому порядку має пройти апелянт, оскільки у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, тому йому було запропоновано пройти огляд у лікаря-нарколога у медичному закладі, від чого той відмовився. При цьому, слід зазначити, що встановлення у особи стану наркотичного сп`яніння на місці із застосуванням спеціальних технічних засобів є неможливим, оскільки встановлення наявності чи відсутності стану наркотичного сп`яніння можливе лише шляхом здачі особою відповідних аналізів у медичному закладі.
Також необгрунтованими є і доводи скарги про відсутність у ОСОБА_1 за його поведінкою ознак наркотичного сп`яніння та безпідставність виникнення сумнівів у поліцейського з цього приводу, оскільки наявність чи відсутність у поліцейського підстав для пред`явлення вимоги про огляд, що входить у межі його повноважень, не може братися до уваги при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності складу певного правопорушення.
Доводи скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, на переконання апеляційного суду є нічим іншим, як намаганням правопорушника уникнути відповідальності, оскільки при перегляді відео з нагрудної бодікамери поліцейського вбачається, що працівниками поліції йому було запропоновано  пройти огляд у лікаря нарколога у відповідному закладі охорони здоров`я, що підтверджується і іншими наявними у справі доказами. 
Не беруться до уваги і доводи скарги про порушення поліцейським порядку огляду на стан сп`яніння, оскільки ці доводи скарги спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. Крім того, сам ОСОБА_1 при складанні протоколу щодо нього жодних зауважень з приводу допущених порушень не висловив і в подальшому зі скаргами на дії поліцейських при оформленні протоколу не звертався.
Щодо доводів скарги про відсутність в матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що таке направлення видається в разі згоди водія на проходження огляду. Натомість ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився, тому відсутність направлення у справі за таких умов не спростовує висновків суду про наявність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 протягом двох годин у цей же день пройшов огляд у лікаря нарколога, за наслідками якого він не перебуває у стані  сп`яніння, апеляційний суд зазначає, що наявність такого сертифікату не являється підставою для скасування постанови, оскільки ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду, а не за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, тому документ, який підтверджує тверезість останнього, не має жодного юридичного значення в даній справі.  
Відхиляє апеляційний суд і доводи скарги про те, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом, що свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст.130 КУпАП, оскільки в матеріалах справи наявне пояснення ОСОБА_1 (а.с.2), у якому він зобов`язується не керувати транспортним засобом протягом 72 годин, що свідчить про те, що поліцейський попередив останнього про неможливість керування транспортним засобом протягом найближчих 72 годин, що, по своїй суті, є відстороненням від керування транспортним засобом.
Доводи скарги про суперечливість показань свідків та їх неузгодженість з матеріалами справи, є безпідставними, оскільки свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 засвідчили своїми підписами лише факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, і не повинні засвідчувати жодних інших обставин, зокрема, факт наявності у правопорушника ознак сп`яніння.
Необгрунтованими є і доводи скарги про порушення судом при розгляді справи правил підсудності, оскільки згідно ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Місцем вчинення адміністративного правопорушення є Подільський район м. Києва, оскільки водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння по вулиці Кирилівський, 117, що територіально відноситься до Подільського району. Відтак, оскільки місцем вчинення адміністративного правопорушення є Подільський район м. Києва, розгляд цієї справи Подільським районним судом м. Києва відповідає вимогам закону в частині дотримання правил підсудності.
Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження апелянта про відсутність в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення  ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст.279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження у справі, як про те ставилось питання в апеляційній скарзі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Подільського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - залишенню без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
 
П О С Т А Н О В И В : 
 
Поновити ОСОБА_1 строк оскарження постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року.
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафув розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.  

   Суддя  
   Київського апеляційного суду                                                       Ю.О.Матвієнко