У х в а л а
 
12 травня 2022 року
м. Київ                                                              
 
справа № 405/1594/20
 
провадження № 61-3842ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О.М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю. 
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Захарченка Ігоря Васильовича на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 липня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Управління з питань захисту дітей міської ради міста Кропивницького, про зміну порядку стягнення аліментів на утримання дітей,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом та просив змінити порядок стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей за рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 червня 2014 року на користь ОСОБА_1 , а саме: у розмірі 1/3 частини від 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) перераховувати на поточний рахунок ОСОБА_3 , відкритий в публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»); у розмірі 1/3 частини від 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) перераховувати на поточний рахунок ОСОБА_4 , відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України».
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 17 лютого 2022 року, позов ОСОБА_2 задоволено. 
 
У квітні 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Захарченко І. В. подав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Відповідно до пунктів 1-3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
 
Предметом позовних вимог у цій справі є зміна порядку стягнення аліментів на утримання дітей. 
 
Отже, для цілей ЦПК України справа № 405/1594/20 є малозначною.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Касаційна скарга та додані матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Подана касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Захарченка І. В. мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущено грубе порушення норм процесуального права, оскільки не досліджені та не взяті до уваги докази у цій справі.
 
Відтак, сама по собі незгода заявника із оскаржуваними судовими рішеннями не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
 
Указані заявником доводи касаційної скарги по суті висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. 
 
Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. 
 
Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Заявником реалізовано право на апеляційний перегляд цієї справи.
 
Крім того, Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду цієї справи.
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню; заявником реалізовано право на апеляційний перегляд справи; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення цього спору; не зазначивши, при цьому, обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.
 
Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Захарченка Ігоря Васильовича на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від  01  липня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від   17 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Управління з питань захисту дітей міської ради міста Кропивницького, про зміну порядку стягнення аліментів на утримання дітей відмовити.
 
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала суду касаційноїінстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                  О. М. Осіян

                                                                                                  О. В. Білоконь
 
                                                                                                                                                                                                                                                                                              Н. Ю. Сакара