ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2022 року          м.Дніпро                                                         Справа №  904/328/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Антоніка С.Г.(доповідач),
суддів Дарміна М.О., Березкіної О.В.
при секретарі судового засідання Грачові А.С. 

розглянувши матеріали апеляційної скарги  Фізичної особи-підприємця Шаленного Микити Сергійовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2022                    ( повний текст рішення складено 30.05.2022, суддя Н.Г. Назаренко) у справі № 904/328/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгромеханізація", м. Підгородне, Дніпропетровська область
до Фізичної особи-підприємця Шаленного Микити Сергійовича, м. Дніпро

про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 377 999, 45 грн.
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгромеханізація" звернулося до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Шаленного Микити Сергійович про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 377 999,45 грн. за договором на розробку дизайну інтер`єру та екстер`єру № 04022021 від 04.02.2021.  
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2022 позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що  377  999,45 грн. передоплати за Договором,  як безпідставно отриманих коштів підлягають стягненню, оскільки Договір на послуги з розробки дизайну інтер`єру №04022021 від 04.02.2021 у зв`язку з його невиконанням був розірваний позивачем в односторонньому порядку шляхом надсилання відповідачу повідомлення.
Не погодившись з таким рішенням господарського суду, Фізична особа-підприємець Шаленний Микита Сергійович звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2022 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Апеляційна скарга обгрунтована наступним:
- під час перебування у м. Івано-Франківськ протягом березня - травня 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у ФОП Шаленного М.С. була відсутня можливість дістатися до власної господарської документації, яка зберігалася в смт. Обухівка Дніпропетровської обл., тобто відповідач та документація перебували у різних областях України;
-  аналогічно представник відповідача Анісова О.І., в зв`язку з небезпечною ситуацією в регіоні з метою захисту своєї дитини від проявів військової агресії тимчасово виїхала з м. Дніпро до Вінницької області до родичів, де перебувала з квітня по травень 2022 року, у зв`язку з чим відповідачем були подані до суду першої інстанції наступні клопотання : 25.04.2022 року клопотання про зупинення провадження у справі та продовження строку на подання відповідачем відзиву по справі на період дії в Україні воєнного стану; 09.05.2022 року клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 11.05.2022          року о 10:45 год.; 24.05.2022 року клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 25.05.2022 року об 11:00 год. та повторно про продовження строку на подання відзиву по справі, в задоволені яких було протиправно відмовлено господарським судом;
- ФОП Шаленним М.С. надано до матеріалів справи докази, які підтверджують належне виконання ним договірних зобов`язань за договором на розробку дизайну інтер`єру та екстер`єру № 04022021 від 04.02.2021 року та спростовують доводи позовної заяви та які не були подані до суду першої інстанції в зв`язку з військовими діями в Україні, які мали місце під час розгляду справи в суді першої інстанції;
- відповідачем був розроблений дизайн-проект інтер`єру та екстер`єру ресторану «Наследники» (копія додається) у точній відповідності із Додатком № 2 до договору № 04022021, додаткової угодою від 16.03.2021 року та переданий 30.07.2021 року представнику ТОВ «Украгромеханізація» - Рисіну Артуру Леонідовичу, який був визначений директором ТОВ «Украгромеханізація» Рисіним Тимуром Леонідовичем відповідальною особою, яка здійснює комунікацію від імені замовника в процесі реалізації договору № 04022021, та був представлений виконавцю як повноважний представник ТОВ «Украгромеханізація» керівництвом вказаного підприємства та під час передачі проектної документації замовнику виконавцем була здійснена фотофіксація, на якій зафіксований факт отримання робочого проекту представником замовника із проставлянням ним власноручного підпису та дати (копія фотознімка додається). Крім того, комплект проектної документації в електронній формі був направлений на електронну адресу представника замовника (копія роздрукованих сторінок з електронної пошти відповідача з вкладки «Відправлені» (in.sent) на електронну адресу Рисіна А.Л. : ІНФОРМАЦІЯ_1 );
- 30.07.2021          року разом з проектною документацією виконавець передав замовнику також два екземпляри акта здачі-приймання виконаних робіт за договором № 04022021 підписані з боку виконавця (копія додається), підписаний екземпляр якого замовник в подальшому не передав виконавцю, крім того, 08.06.2022 року відповідач повторно разом із супровідним листом направив на адресу ТОВ «Украгромеханізація» оригінали акту здачі-приймання виконаних робіт від 30.07.2021 року (докази направлення додаються);
- ФОП Шаленний М.С. належним чином виконав свої договірні зобов`язання за договором № 04022021, здійснив розробку дизайн-проекту інтер`єру та екстер`єру ресторану «Наследники», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, 3, узгодив його із замовником та надав останньому передбачений договором № 04022021 комплект документації дизайн-проекту, що спростовує доводи позивача про невиконання відповідачем договірних зобов`язань та не здійснення розроблення дизайн- проекту та свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог та спростовує висновки оскаржуваного рішення від 25.05.2022 року;
- у лютому 2022 року після остаточного завершення реалізації дизайн-проекту ресторану (інтер`єру та екстер`єру - територія благоустрою), виконаного ФОП Шаленний М.С., ресторан «Наследники», розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, 3, почав функціонувати та приймати відвідувачів;
- право замовника відмовитися від договору підряду може бути реалізоване виключно до закінчення роботи, тоді як в даному випадку ФОП Шаленний М.С. виконані роботи з розробки дизайн-проекту ресторану «Наследники» та результат виконаних робіт у вигляді дизайн- проекту переданий замовнику у 30.07.2021 року і повністю реалізований у візуалізації виконавця та фактично функціонує, що виключає можливість розірвання договору після його фактичного виконання та застосування до спірних правовідносин приписів ст. 849 ЦК України, на яку посилається ТОВ «Украгромеханізація»;
- обов`язковою передумовою відмови замовника від договору є попереднє повідомлення виконавця про таку відмову, що передбачає забезпечення обізнаності виконавця із фактом майбутнього припинення договірних відносин, водночас, до матеріалів справи позивачем додані два листи: лист ТОВ «Украгромеханізація» «Повідомлення про розірвання договору» № 20-1 від 20.12.2021 року; лист ТОВ «Украгромеханізація» № 12-1 від 12.01.2022 року з вимогою про повернення суми отриманої оплати в розмірі 377 999,45 грн. та докази направлення цих листів, однак, ФОП Шаленний М.С. не отримувалось жодного з наведених листів та вперше він дізнався про їх існування з позовної заяви в межах судового спору;
- позивачем до матеріалів справи не додано повідомлення про вручення відповідних поштових відправлень зі штрих-кодовими ідентифікаторами № 4905122382130, № 4905122426200 ФОП Шаленний М.С., що свідчить про недоведення позивачем факту отримання виконавцем листів № 20-1 від 20.12.2021 року, № 12-1 від 12.01.2022 року;
- наразі договір № 04022021 не є припиненим, зберігає свою чинність, що свідчить про безпідставність тверджень позивача про його відмову від договору, з огляду на недотримання обумовленої договором процедури такої відмови, та спростовує висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні від 25.05.2022;
- отримані відповідачем від позивача грошові кошти в розмірі 377999,45грн. є оплатою вартості фактично виконаних та прийнятих замовником робіт за договором № 04022021, що виключає можливість їх оцінки як безпідставно отриманих.
Просить рішення  скасувати та в позові відмовити.
Відповідач також в апеляційній скарзі заявив клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвалою колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду від 20.06.2022 ухвалено відкрити   апеляційне провадження у справі      №904/328/22. Розгляд справи призначений у судовому засіданні. 
Згідно  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами,  що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгромеханізація» (замовником) та Фізичною особою-підприємцем Шаленним М.С. (виконавцем) укладено договір на розробку дизайну інтер`єру та екстер`єру №04022021 від 04.02.2021 (далі - договір).
Замовник доручає та зобов`язується прийняти та оплатити результат виконаних робіт, а виконавець приймає на себе зобов`язання розробити Дизайн-проект інтер`єру та екстер`єру приміщення (квартири/приміщення чи інше) загальна площа проекту становить 493 м2, з яких 206 м2 інтер`єру та 287  м2 складає територія благоустрою, що прилягає, розташованого за адресою: вул.. Калинова, 3, м. Дніпро  (пункт 1.1 договору).
Перелік, обсяг та вимоги до виконуваних робіт визначаються додатками №1, №2 до даного договору.
В розробку дизайн-проекту входять: послуги з авторського надзору, авторського супроводу. (п.п. 1.3, 1.5 договору).
Загальна вартість робіт за договором становить 280900,00 грн., що еквівалентно 10000,00 доларам США за курсом АТ КБ «ПриватБанк» (курс продажу) на день укладання договору (1 дол. США = 28,09 грн.). Ціна цього договору є твердою і зміні не підлягає, якщо інше не передбачено даним договором ( п.2.1. договору).
Згідно пункту 2.2. договору оплата робіт здійснюється в 2 етапи:
- аванс в розмірі 140    450,00 грн., що еквівалентно 5    000,00 доларам США за курсом АТ КБ «ПриватБанк» (курс продажу) на день укладання договору (1 дол. США = 28,09 грн.), сплачується замовником на протязі 5 банківських днів з моменту підписання даного договору;
- кінцевий розрахунок за виконання роботи/послуги оплачується замовником не пізніше 5 банківських днів при виконанні п.5 (візуалізація інтер`єру/екстер`єру)  в додатку № 3 до даного договору, після повного їх виконання та підписання Акту здачі-приймання (додаток №5).
Пунктом 3.5. договору сторонами визначені строки виконання робіт за даним договором: 65 робочих днів з моменту виконання замовником умов п. 23.1. договору, допуску представника виконавця на об`єкт для здійснення обмірів, а також затвердження замовником Технічного завдання (додаток №1).
Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 11.1. договору).
На виконання умов договору, позивач оплатив вартість робіт у розмірі 377999,45 грн., що підтверджується:
- платіжним дорученням № 111 від 10.02.2021 на суму 149 017,45 грн.;
- платіжним дорученням № 156 від 18.06.2021 на суму 100000,00 грн.;
- платіжним дорученням № 164 від 01.07.2021 на суму 78982,00 грн.;
- платіжним дорученням № 173 від 22.07.2021 на суму 50000,00 грн.
Як вказує позивач, у визначений договором строк відповідач роботи не виконав, у зв`язку з чим Позивач направив відповідачу повідомлення про розірвання договору № 20-1 від 20.12.2021, в якому зазначав про розірвання договору на підставі п. 9.3. договору та з вимогою повернути кошти, сплачені позивачем на виконання договору у розмірі 377 999,45 грн. ( а.с.22,23).
Відповідач відповіді на повідомлення не надав, кошти не повернув.
Позивач листом від 12.01.2022 за № 12-1 повторно повідомив про розірвання договору та вимагав повернути кошти.
Відповідач повторно відповіді не надав.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 377999,45грн.
Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності або відсутності правових підстав для стягнення з відповідача 377999,45 грн попередньої оплати (авансу) за договором підряду.
Розглянувши доводи скаржника, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями статті 615 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.
Відповідно до частин першої та третьої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).
Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.
Згідно з частинами першою та другою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Права замовника під час виконання роботи підрядником передбачені статтею 849 ЦК України, відповідно до якої:
- замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника (частина перша статті);
- якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (частина друга статті);
- якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (частина третя статті);
- замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (частина четверта статті).
Правовий аналіз частин другої - четвертої статті 849 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що вони встановлюють три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки такої відмови.
Отже , в залежності від підстави розірвання договору підряду настають різні правові наслідки захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.
Позивач, в даному випадку,  як замовник скористався власним правом, передбаченим частиною четвертою статті 849 ЦК України щодо розірвання договору підрядку в односторонньому порядку, а  тому звернувся до суду з позовною вимогою про повернення попередньої оплати (авансу) як безпідставно набутого майна з підстав, передбаченого положеннями статті 1212 ЦК України.
Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.09.2019р. у справі № 910/21154/17.
З урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: дотримання позивачем процедури відмови від договору на розробку дизайну інтер`єру та екстер`єру №04022021 від 04.02.2021 в односторонньому порядку на підставі п.4 ст.849 Цивільного кодексу України, припинення зобов`язань сторін за цим договором внаслідок його розірвання шляхом односторонньої відмови позивача від договору, у зв`язку з чим підстави збереження відповідачем авансу в сумі 377999,45грн. відпали, позовні вимоги слід визнати обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню.
У цьому зв`язку рішення Господарського суду Дніпропетровської області слід залишити без змін.
Що стосується наданих до апеляційної скарги  ФОП Шаленним М.С. доказів, які підтверджують належне виконання ним договірних зобов`язань за договором на розробку дизайну інтер`єру та екстер`єру № 04022021 від 04.02.2021 року та спростовують доводи позовної заяви та які не були подані до суду першої інстанції в зв`язку з військовими діями в Україні, які мали місце під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, але не виключно: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність.
За приписами ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст. 42 ГПК України, учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Відповідно до ч. 1 ст. 74 та ч. 1 ст. 73 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Статтею 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. 
Отже, у силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 ГПК України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Так, як на підставу ненадання доказів, що підтверджують виконання відповідачем спірного договору, останній посилається на той факт, що у березні 2022 року Шаленний М.С. , у зв`язку  з воєнними діями російської федерації, виїхав до м. Івано-Франківськ, де у його цивільної дружини є квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та де Шаленний М.С. з родиною перебував до кінця травня 2022 року.
Господарський суд неодноразово відкладав справу за клопотанням відповідача та вимагав надати докази, що він та його представник є внутрішньо переміщеними особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Згідно з ч.1 ст.4 названого Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до абз.2 п.1 «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Відтак, саме довідка про взяття на облік внутрішнього переміщення особи є належним доказом перебування громадянина України 
Між тим, відповідач, посилаючись на факт перебування поза межами міста Дніпра, довідку про взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу в іншому місті України не надав.
Також він не надав таку довідку і щодо свого представника, який нібито також находився поза межами міста Дніпра.
Крім того, позивачем до відзиву на апеляційну скаргу надано роздруківку з особистої сторінки відповідача в соціальній мережі Instagram, з якої вбачається, що останній 27.04.2022 перебував у місті Дніпро.
Також, 25.03.2022 згідно публікації на свої сторінці в соціальній мережі Twitter  відповідач знаходився у місті Дніпрі.
Наведене спростовує той факт, що відповідач був позбавлений можливості надати свої заперечення проти позову  до суду першої інстанції.
При цьому, колегія суддів зауважує, що господарським судом неодноразово ухвалами від 26.04.2022 та 11.05.2022 розгляд даної справи відкладався, у тому числі і за клопотанням відповідача від 09.05.2022, для можливості надання відповідачем відзиву на позовну заяву.
Наведене свідчить лише про пасивну поведінку відповідача та недобросовісне виконання визначених ст. 42 ГПК України обов`язків учасника справи.
Враховуючи наведене, судова колегія відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про прийняття доказів на підтвердження виконання останнім робіт за спірним договором, які не були надані суду першої інстанції, оскільки відповідачем не наведено об`єктивних підстав неможливості надання цих доказів суду першої інстанції.
Стосовно посилань відповідача на неотримання ним листів позивача про розірвання договору №20-1 від 20.12.2021 року та № 12-1 від 12.01.2022 року, колегіє суддів зазначає, що означені листи були направлені на поштову адресу відповідача: вул. Гончара, 32/5, м. Дніпро, між тим, як свідчать надані позивачем пояснення працівника АТ Укрпошта, ці листи не були вручені, оскільки адресат не відчиняв двері. Після повторного виходу листоноши та відсутністю адресата повідомлення про надходження листа було залишено у поштовій скринці.
Відтак, позивачем здійснені належні дії щодо повідомлення відповідача про розірвання договору та повернення авансу. 
Інших  належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75,  76 ГПК України  на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, відповідач не надав.
Оскільки доводи відповідача не підтвердилися, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені всі фактичні обставини справи, їм дана належна правова оцінка, отже підстави для скасування постановленого судового рішення у справі відсутні.
Витрати за подання апеляційної скарги покладаються відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.    129,  269,  270,  275,  276,  282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Фізичної особи-підприємця Шаленного Микити Сергійовича залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2022 у справі № 904/328/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено   24.08.2022р.

Головуючий суддя                                                                        С.Г. Антонік

Суддя                                                                                  О.В. Березкіна

Суддя                                                                                  М.О. Дармін