КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
20 квітня 2022 року.                                                                                        м. Київ
            
Унікальний номер справи № 752/13173/18
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4667/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого  -  Левенця Б.Б.    
     суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,
               розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Плахотнюк К.Г.,  у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, -
                                                 в с т а н о в и в :
 
У червні 2018 року позивачка звернулася до суду із позовом, на обґрунтування якого зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року шлюб між сторонами розірваний, вирішено стягнути із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частки з усіх видів заробітку з дня пред`явлення позову до суду (03.02.2017 р.) і до досягнення дитиною повноліття, після розірвання шлюбу донька залишилась проживати із позивачкою. 
Донька ОСОБА_4 є студенткою денної форми навчання Київського національного університету імені Тараса Шевченка за контрактом, стипендія не виплачується. Посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної підтримки на утримання дитини, норми СК України, позивачка просила стягнути з відповідача у твердій грошовій сумі, з дня звернення із зазначеним позовом, аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з врахуванням витрат на навчання на контрактній основі, - 8 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною 23-річного віку (а.с. 1-3, 36).
Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з продовженням навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, починаючи з 29 червня 2018 року і по 30 червня 2021 року щомісячно, однак не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначено, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежів за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. (а.с. 67-68, 70-72).
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 206-207).
Не погодившись з рішенням районного суду, 30 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про стягнення на утримання доньки ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1500 грн. На обґрунтування скарги зазначив, що не має постійного місця роботи, має іншу сім`ю, і малолітню дитину в іншому шлюбі, а суд не врахував фінансову неспроможність виплачувати суму аліментів у визначеному судом розмірі (а.с. 222-225).
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
 
Судом встановлено, що із 03 вересня 1999 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4-7, 17).
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року шлюб між сторонами розірваний, вирішено стягнути із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частки з усіх видів заробітку з дня пред`явлення позову до суду (03.02.2017 р.) і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-7).
Постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2018 року заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року змінено в частині визначення розміру стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2000 гривень щомісячно (а.с. 8-12).
Після розірвання шлюбу донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилась проживати із матір`ю ОСОБА_6 (а.с. 14-16). 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 01 вересня 2017 року і на час розгляду справи районним судом, була студенткою денної форми навчання Інституту міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка за контрактом, вартість навчання складає 46200 грн. за рік навчання. Термін навчання визначений до 30 червня 2021 року. Доказів отримання ОСОБА_7 стипендії до суду не надано. (а.с. 18-21).
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року оскаржено відповідачем лише в частині розміру стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , тому, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, колегія суддів перевірила законність оскаржуваного рішення в межах доводів скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.  
 
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
            Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
            Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
            Згідно ст.ст. 182, 184 СК України, роз`яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів  суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
            За змістом вказаних норм, законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.           
            Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Донька відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на час розгляду справи районним судом і до 30 червня 2021 року була студенткою денної форми навчання Інституту міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка за контрактом, вартість навчання складала 46200 грн. за рік навчання, стипендія їй не виплачувалася, доказів наявності у дитини самостійного заробітку (доходу) до суду не надано. 
Встановлені судом обставини і докази не можуть бути визнані підставою для висновку, що донька відповідача ОСОБА_4 , яка продовжує навчання в університеті, не потребує матеріальної допомоги та (або) мала під час навчання самостійний заробіток. 
Відповідач ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд цієї справи районним судом 21 листопада 2018 року, 20 лютого 2019 року і 17 квітня 2019 року, подавав клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 21 листопада 2018 року, проте не подавав до районного суду відзиву на позовну заяву та (або) доказів на підтвердження відсутності доходу (заробітку) або неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Повідомлення відповідача про розгляд справи судом 17 квітня 2019 року повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (знаходження) від відповідача не надходили, тому, з огляду на положення ст. 131 ЦПК України, суд апеляційної інстанції визнав належним сповіщення відповідача про розгляд справи районним судом та відхилив відповідні доводи апелянта (а.с. 31, 34, 45, 50).
Оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження відсутності у відповідача доходу (заробітку) або його неможливості сплачувати аліменти у визначеному районним судом розмірі, суд апеляційної інстанції відхилив посилання апелянта на наявність у відповідача іншої сім`ї та неповнолітньої дитини ( ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) як підставу для зменшення визначеного районним судом розміру аліментів (5000 грн.), сплата яких мала б відбуватись за оскаржуваним рішенням районного суду починаючи з 29 червня 2018 року і по 30 червня 2021 року щомісячно(а.с. 102-103).
Не подав таких доказів відповідач до районного суду і під час подання ним неодноразових клопотань (від 14 серпня 2019 року, від 15 жовтня 2019 року, від 19 листопада 2020 року, від 13 січня 2021 року) про відкладення розгляду поданої відповідачем ОСОБА_9 заяви про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року (а.с. 107-128, 130-144, 176-182, 191-204).  
Посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що у ТОВ «Компанія «Інтерра» та ТОВ «СУПК «Бенефіт» (до яких він має відношення як засновник та(або) уповноважена особа), не має доходів, є припущеннями, які об`єктивними доказами по справі не підтверджені. 
Будь-яких інших доказів наявності (відсутності) у відповідача ОСОБА_1 доходу, у т.ч. реєстрації і перебування відповідача на обліку як безробітного, рухомого або нерухомого майна, або витрат на його утримання до суду не надано і судом таких не встановлено.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Визначаючи щомісячний розмір стягуваних аліментів, суд першої інстанції врахував положення ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» за якою у 2018 році встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривень, з 1 грудня - 2027 грн.
За таких обставин, беручи до уваги сукупність зібраних по справі доказів, колегія суддів погодилась з висновком районного суду про стягнення з відповідача на користь дитини відповідного розміру аліментів - 5 000 грн. щомісячно.
При цьому, визначивши покладення обов`язку на відповідача щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 5 000 грн.,колегія суддів врахувала, що основний тягар витрат на утримання дитини у визначений районним судом період несла позивачка, що доведено нею в судовому засіданні, а тому визначення такого розміру аліментів не призведе до дисбалансу обов`язків батьків та їх витрат на дитину. 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір за розгляд справи районним судом підлягає стягненню із відповідача на користь держави на підставі ст. 141 ЦПК України.
Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.
Слід поновити дію заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року, зупиненого ухвалою Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року (232-233). 
З огляду на положення пункту 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
            Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року - залишити без змін.
Поновити дію заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року. 
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
            
            Судді Київського апеляційного суду:                                            Б.Б.Левенець
            
                                                                                                                           В.М.Ратнікова
 
                                                                                                                           О.В.Борисова