ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19465/19                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Шулежко В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача Кузьменка В.В.,
                                     суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,                                 
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом Міністерства оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Міністерство оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило:
- стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Міністерства оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі у сумі 84419,73 грн.  
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Міністерства оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі у сумі 84419,73 грн.  
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права та просить відмовити у задоволенні позову. 
Доводи апелянта обґрунтовані зокрема тим, що підстави для стягнення на користь Міністерства оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі – відсутні, позаяк позивачем не перевірено достовірність даних щодо місця реєстрації відповідача, що позбавило можливості отримати спірне рішення та дізнатись розмір суми, яку слід сплатити на користь позивача.
Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (по стройовій частині) від 01.08.2016 №149 відповідач зарахований до списків особового складу Військового інституту та поставлений на всі види забезпечення з 01.08.2016.
01.08.2016 між Міністерством оборони України в особі начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка та відповідачем укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищого навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу.
Відповідно до пункту 1 вказаного вище Контракту курсант солдат ОСОБА_1 зобов`язувався, зокрема, відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу, в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.
Відповідно до наказу начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (по стройовій частині) від 11.09.2019 №186 відповідача відраховано зі списків курсантів з Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка за недисциплінованість, з яким достроково припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищого навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу через недисциплінованість, через службову невідповідність, відповідно до статті 25 та пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, звільнено з військової служби у запас за підпунктом “д” (через службову невідповідність), виключено зі списків особового складу та направлено для постановки на військовий облік до Печерського районного військового в м. Києві комісаріату. 
Наказом начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (по особовому складу) від 11.09.2019 № 38 РС передбачено відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням відповідача у Військовому інституті в сумі 84    419,73 грн.
Позивачем направлено на адресу відповідача лист від 20.09.2019 № 18/2638 із вимогою про погашення суми витрат на утримання у добровільному порядку.
Враховуючи несплату відповідачем витрат на утримання у вищому військовому навчальному закладі, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно наданих позивачем документів станом на день подання позовної заяви за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 84419,73 грн, яким, в свою чергу, належних та допустимих доказів добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням його, до суду не надано.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до положень частини шостої статті 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу-для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Частиною першою статті 25 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” визначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.
Відповідно до частини другої статті 25 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” порядок проведення підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу встановлюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, спільно з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Положеннями частини п`ятої статті 25 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” встановлено, що з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом 4 частини другої статті 23 цього Закону.
Частиною десятою статті 25 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів “д”, “е”, “є”, “з”, “и” пункту 1 та підпунктів “д”, “е”, “є”, “ж”, “з” пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Аналіз викладених норм Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дає підстави для висновку, що у разі дострокового розірвання контракту через систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.
Як зазначалося, із відповідачем було укладено контракт про проходження навчання, у якому, окрім іншого містилося застереження про відшкодування вартості навчання в разі дострокового розірвання контракту.
Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі, визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі - Порядок №964).
Відповідно до пункту 3 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних із, зокрема, грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням.
Згідно з пунктом 6 Порядку №964 витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема, курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.
Пунктом 7 Порядку №964 передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
З матеріалів справи вбачається, що Військовим інститутом Київського національного університету імені Тараса Шевченка було направлено лист від 20.09.2019 №18/2638, яким повідомлено відповідача про необхідність відшкодування витрат, але останній добровільно вказану заборгованість не відшкодував.
Подані позивачем розрахунки витрат, пов`язані з утриманням відповідача, відповідають Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах та Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах.
Діючим законодавством не передбачено умови, за яких особа має право на звільнення від відшкодування вказаних витрат.
Суд першої інстанції вірно вказав, що курсанти, які навчаються в Військовому інституті Київського національного університету імені Тараса Шевченка, перебувають на повному державному забезпеченні. Кошти, які витрачаються на їх навчання, є державними (бюджетними).
Згідно наданих позивачем документів станом на день подання позовної заяви за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 84419,73 грн.
Колегія суддів звертає увагу на те, що будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач зазначену вище суму коштів не відшкодував.
Відповідачем належних та допустимих доказів добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням його, в межах заявлених позовних вимог, ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду не надано.
З огляду на зазначене, наявні підстави для примусового стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі в розмірі 84419,73 грн.
В контексті викладеного вище, суд попередньої інстанції аргументовано задовольнив позовні вимоги, вказавши, що позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.
Колегія суддів не приймає до уваги твердження ОСОБА_1 про необізнаність із змістом спірного рішення та невстановленням місця його реєстрації, позаяк згадані доводи не спростовують факт існування боргу перед Міністерством оборони України в особі Військового інститутут Київського національного університету імені Тараса Шевченка, який утворився через дострокове відрахування з навчального закладу в зв`язку з недисциплінованістю.
Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку за наслідками розгляду даного спору.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України в особі Військового інститутут Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі – залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           О. М. Ганечко

                                                                                                    Я. М. Василенко