ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8019/20                                                                        Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача Кузьменка В.В.,
                                     суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,
                                
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України № 218 від 30.08.2016 в частині визнання недійсним (анулювання) бланку паспорта громадянина України НОМЕР_1 .
- зобов`язати Державну міграційну службу України проінформувати Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Службу безпеки України, Національну поліцію України, Міністерство закордонних справ України та Національний банк України про скасування наказу Державної міграційної служби України № 218 від 30.08.2016 в частині визнання недійсним (анулювання) бланку паспорта громадянина України НОМЕР_1 та необхідність вилучення із бази даних загублених, викрадених та оголошених недійсними документів, відомостей про визнання недійсним (анулювання) паспорта громадянина України НОМЕР_1 , а також вилучити відомості про визнання недійсним (анулювання) цього паспорту із відповідної бази даних Державної міграційної служби України.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2021 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України №218 від 30.08.2016 року в частині визнання недійсним (анулювання) бланку паспорта громадянина України НОМЕР_1 .
Зобов`язано Державну міграційну службу України проінформувати Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Службу безпеки України, Національну поліцію України, Міністерство закордонних справ України та Національний банк України про скасування наказу Державної міграційної служби України №218 від 30.08.2016 року в частині визнання недійсним (анулювання) бланку паспорта громадянина України НОМЕР_1 та необхідність вилучення із бази даних загублених, викрадених та оголошених недійсними документів, відомостей про визнання недійсним (анулювання) паспорта громадянина України НОМЕР_1 , а також вилучити відомості про визнання недійсним (анулювання) цього паспорту із відповідної бази даних Державної міграційної служби України.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права та просить відмовити у задоволенні позову. 
Доводи апелянта обґрунтовані зокрема тим, що оскаржуване рішення є законним та прийняте у відповідності до п. 9 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого    постановою КМ України від 20.08.2014 № 360, п. 5.1., п/п. 33 п. 4 Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, обліку, передачі та знищення бланків документів суворого обліку та суворої звітності в ДМС, затвердженої наказом від 18.07.2012 № 153,    Закон України «Про громадянство», Указ Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України».      
Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уродженцем Палестини, документований паспортом громадянина України НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
18 липня 2013 року Залізничним РВ у м. Сімферополі ГУ ДМС України в АР Крим позивачу видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 .
30 серпня 2016 року ДМС України прийнято оскаржуваний наказ №218, відповідно до якого, враховуючи тимчасову окупацію АР Крим та враховуючи положення ст. 7 Закону України "Про основи національної безпеки України", визнано недійсними (анульовано) бланк паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , а також проінформовано    Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Службу безпеки України, Національну поліцію України, Міністерство закордонних справ України та Національний банк України про визнання вказаних бланків недійсними.
Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що паспорт громадянина України було отримано позивачем на підставі    Закону України «Про громадянство України», а тому наявні всі правові підстави для задоволення позовних вимог.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України "Про громадянство України" від 18.01.2001 №2235-III    (далі - Закон №2235-III), "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон №5492-VI),  Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України" від 25.03.2015 №302  (далі - Постанова №302), Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215 (далі - Порядок № 215), Порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 №320         (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 липня 2012 року за №1089/21401) (далі - Порядок №320), Інструкцією про порядок виготовлення, зберігання, обліку, передачі та знищення бланків документів суворого обліку та суворої звітності в ДМС України, затвердженою наказом Державної міграційної служби України від 18.07.2012 №153 (далі -    Інструкція № 153).
Згідно з    ст. 3 Закону України «Про громадянство України»    громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності    Законом України «Про громадянство України»    (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.
Відповідно до статті 5    Закону    документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.
Згідно з    ст. 6 Закону    громадянство України набувається: за народженням; за територіальним походженням; внаслідок прийняття до громадянства; внаслідок поновлення у громадянстві; внаслідок усиновлення; внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Статтею 8 Закону України «Про громадянство України»    передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до    Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. 
Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 квітня 2012 року № 320, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 липня 2012 року № 1089/21401, затверджено порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі - Порядок №320), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та на час розгляду справи судами попередніх інстанцій (наразі втратив чинність).
Пунктом 10.4 Порядку № 320 передбачено, що погашаються, вважаються недійсними та знищуються паспорти: які обмінюються у зв`язку зі зміною (переміною) прізвища, імені та по батькові; у разі встановлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); у разі непридатності паспорта для користування (пошкодження з різних причин, утрата фотокартки); осіб, громадянство України яких припинено; знайдені, замість яких видано нові; померлих громадян; зіпсовані під час заповнення; оформлені з порушенням вимог чинного законодавства України; не отримані власником протягом року.
У разі оформлення паспорта з порушенням вимог чинного законодавства керівником територіального органу (територіального підрозділу) проводиться службове розслідування, за результатами якого складається висновок у двох примірниках, який надсилається до Державної міграційної служби України для затвердження керівником відповідного структурного підрозділу ДМС України. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС України, другий - у територіальному органі (підрозділі).
Якщо паспорт, який підлягає знищенню, видавався іншим територіальним підрозділом, до цього територіального підрозділу надсилається повідомлення за формою, наведеною у додатку 21 цього Порядку.
У випадках знищення паспортів, зіпсованих при заповненні, у Книзі обліку проставляється відмітка про псування паспорта із зазначенням номера і дати затвердження акта про знищення паспорта, а в графі 1 наклеюється вирізка з бланка паспорта громадянина України, де зазначено серію і номер паспорта.
Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України затверджено    постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302    (далі по тексту - Порядок № 302).
У відповідності до п. 39 Порядку № 302 (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за наявності підстав, зазначених у цьому Порядку, раніше виданий паспорт підлягає вилученню, поверненню державі, знищенню або тимчасовому затриманню.
Особа, стосовно якої громадянство України припинено відповідно до    Закону України «Про громадянство України»    зобов`язана у порядку та строки, встановлені законодавством про громадянство України, повернути паспорт територіальному підрозділу ДМС, що здійснив його оформлення та видачу (п.40 Порядку № 302).
Забороняється вилучення в особи паспорта, крім випадків, передбачених    законом, зокрема взяття паспорта в заставу (п.43 Порядку № 302).
Згідно з п.44 Порядку №302 територіальні органи чи територіальні підрозділи ДМС мають право вилучити, а також тимчасово затримати паспорти, які оформлені з порушенням вимог законодавства, підроблені, або в інших випадках, передбачених законом. Під час вилучення або тимчасового затримання паспорта складається відповідний акт встановленого МВС зразка та видається відповідна довідка.
За приписами п. 45 Порядку № 302 паспорт вважається недійсним у разі: 1) коли він підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації); 2) встановлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); 3) непридатності паспорта для подальшого використання; 4) припинення особою громадянства України; 5) коли він заявлений як втрачений або викрадений; 6) смерті особи, якій було видано паспорт; 8) оформлення паспорта з порушенням вимог законодавства.
З оскаржуваного наказу від 30 серпня 2016 року № 218 «Про визнання недійсними бланків» вбачається, що в ньому відсутнє посилання на норму    Закону України «Про громадянство України»    або будь-якого іншого нормативно-правового акту, на підставі якого відповідачем прийнято такий наказ .
Вказівка у вступній частині наказу на    статтю 7 Закону України «Про основи національної безпеки України»    не може бути підставою для визнання недійсним бланку паспорта, оскільки не регулює спірних правовідносин, про що вірно вказано судом першої інстанції, та що в свою чергу позбавляє можливості встановити правову підставу винесення зазначеного наказу.
Згідно з п.п. 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року №152, паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі: 1) коли він підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до паспорта для виїзду за кордон; 2) закінчення строку його дії або прийняття рішення про його обмін до закінчення строку його дії; 3) виявлення помилки в інформації, внесеній до паспорта; 4) непридатності паспорта для виїзду за кордон для подальшого використання; 5) припинення особою громадянства України; 6) коли паспорт заявлений як втрачений або викрадений; 7) смерті особи, якій було видано такий паспорт; 8) оформлення паспорта з порушенням вимог законодавства; 9) неотримання заявником паспорта протягом року.
Так, спірний наказ прийнятий відповідачем у зв`язку з тимчасовою окупацією Автономної Республіки Крим, а також окремих районів, міст та селищ Донецької і Луганської областей згідно переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", ураховуючи положення  ст. 7 Закону України "Про основи національної безпеки України".
Так, статтею 7 Закону України "Про основи національної безпеки України" від 19 червня 2003 року №964-IV    (в редакції станом на час прийняття оскаржуваного наказу), визначено основні реальні та потенційні загрози національній безпеці України та стабільності в суспільстві на сучасному етапі. При цьому, про підстави та/або інші питання, пов`язані з визнанням недійсними (анулюванням) бланку(ів) паспорта громадянина України та/або бланку(ів) паспорта громадянина України для виїзду за кордон, у ст. 7 вказаного Закону  не зазначено.
Відповідно до п. 5.1 Інструкції про порядок замовлення, постачання, обліку, зберігання, передачі та знищення бланків документів суворого обліку та суворої звітності в Державній міграційній службі України, затвердженій наказом ДМС України від 18 липня 2012 року №153, недійсними бланками вважаються: зіпсовані (при виготовленні документа), анульовані (дія не відбулася), дефектні (відсутність пошкодження захисної сітки, друкованого тексту, водяних знаків, серій або номерів на бланках, наявність дубльованих номерів тощо), відсутні (що виявлено при відкритті пачки) та викрадені.
Поряд з цим, відповідно до п.п. 11.1 та 11.4 Порядку № 320, бланки паспортів громадянина України (далі - бланки) є документами суворої звітності, їх зберігання організовується таким чином, щоб запобігти їх втратам або крадіжкам.
У разі втрати чи крадіжки паспортів комісіями для роботи з бланками паспортів проводиться службове розслідування. Матеріали розслідування не пізніше 10-денного строку подаються до територіального органу, який негайно повідомляє ДМС України про втрату чи крадіжку бланків, а надалі інформує про вжиті заходи.
Згідно з п. 91 Порядку №152, у разі прийняття працівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС рішення про оформлення паспорта для виїзду за кордон з порушенням вимог законодавства керівник структурного підрозділу територіального органу / територіального підрозділу ДМС, закордонної дипломатичної установи, який здійснив його оформлення, проводить службову перевірку. За результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, і його безпосереднім керівником та погоджується керівником територіального органу ДМС, закордонної дипломатичної установи. Висновки разом з матеріалами перевірки надсилаються до ДМС для затвердження. За результатами розгляду та наявності підстав для визнання паспорта для виїзду за кордон оформленим з порушенням вимог законодавства висновки затверджуються керівником структурного підрозділу ДМС, МЗС. Один примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС, МЗС, а другий - надсилається до територіального органу ДМС, закордонної дипломатичної установи.
Суд першої інстанції доречно звернув увагу на те, що відповідачем не надано суду належних доказів існування підстав, визначених п. 5.1  Інструкції № 153, для прийняття оскаржуваного наказу, а тому посилання відповідача не можуть бути підставою для визнання недійсним бланка паспорта.
Колегія суддів вказує, що ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи, відповідачем не надано доказів на підтвердження факту подання позивачем під час оформлення паспорта громадянина України свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, чи приховування позивачем будь-якого суттєвого факту, за наявності якого позивач не мав права набути громадянство України.
Крім того, позивачем надано копію довідки № 33 про реєстрацію особи громадянином України, згідно якої останній набув громадянства України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України, та відповідно до якої позивач є громадянином України від 18 липня 2013 року.
Відтак, паспорт громадянина України було отримано позивачем на підставі    Закону України «Про громадянство України».
Аналогічний висновок щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 13 вересня 2019 року у справі № 640/21372/18 та    від 24 квітня 2020 року у справі № 640/2251/19.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання ч. 5 ст. 242 КАС України.
В контексті викладеного вище, суд попередньої інстанції аргументовано задовольнив позовні вимоги, вказавши на протиправність дій Державної міграційної служби України в межах спірних правовідносин та скасувавши наказ Державної міграційної служби України №218 від 30.08.2016 року в частині визнання недійсним (анулювання) бланку паспорта громадянина України НОМЕР_1 .
Апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань, ніж ті, які були зазначені у відзиві на позовну заяву, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій та були враховані судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення, яке, на переконання колегії суддів, є законним та прийнято з дотриманням норм матеріального права.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку за наслідками розгляду даного спору.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                                                  В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                                     О. М. Ганечко

                                                                                                              Я. М. Василенко