Номер провадження: 22-ц/813/3690/22 
Справа № 522/20451/19
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Дришлюка А.І.,
Громіка Р.Д.,

переглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат на дитину, -
В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Відповідно до якого просить стягнути збільшений розмір аліментів з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 500 гривень щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2006р. (справа №2-5076/06) з відповідача стягуються аліменти на утримання їх сина в розмірі 400 гривень до повноліття. Однак, зазначеної суми аліментів не вистачає на утримання дитини. Також зазначила, що розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, встановленого з 01 січня 2019 року становить 2 027 гривень, з 01 липня – 2 118 гривень, з 01 грудня – 2 218 гривень.
Відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не надавав, 16.01.2020р. звернувся із заявою про відкладення розгляду справи, в подальшому у судові засідання не з`являвся.
В судовому засідання 28 жовтня 2020 року позивач не заперечувала слухати справу в заочному порядку, та протокольною ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року суд ухвалив справу слухати в заочному порядку.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено. Змінено розмір стягуваних аліментів, присуджених рішеннями Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2006 року в справі №2-5076/06.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  аліменти на утримання сина  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 500 гривень щомісяця, починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили до повноліття дитини, тобто до  ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір в сумі 840,80 гривень.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючи на порушення норм матеріального та процесуального законодавства.
Позивачці ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_1 ухвала про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги неодноразово надсилались на усі відомі суду адреси, однак судова кореспонденція поверталась до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно із ч. 1 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Згідно із частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. В такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 03 серпня 2022 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Згідно із частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У частині 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
За нормами частин 1 та 2 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 50 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 181 СК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, зазначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 
Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.10.2010р., батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 5).
Також встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2006 року (цивільна справа №2-5076) позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 400 (чотириста) гривень щомісячно, починаючи з 04 серпня 2006 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 48-49).
Звертаючись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів ОСОБА_2 , зазначила, що в нинішніх умовах життя, аліментів в розмірі 400 гривень щомісячно, об`єктивно не вистачає на утримання дитини, та не є достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку.
Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягуючи з відповідача аліменти в розмірі 2 500 гривень щомісячно, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що на теперішній час такий розмір буде відповідати інтересам дитини, зможе забезпечити належний фізичний та духовний розвиток.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, який в першу чергу відповідає інтересам самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.
Такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку дитини із врахуванням реальної матеріальної можливості та стану здоров`я відповідача, не порушуючи прав останнього.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, відносно того, що позивачкою не доведений факт покращення матеріального становища відповідача ОСОБА_1 , а зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника на одну дитину, не може бути підставою для зміни розміру аліментів, з огляду на наступне.
У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно із частин першої та другої статті 27 Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Вимогами Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
При вирішення вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан, як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: на дітей від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року – 2 027 гривень, з 1 липня – 2 118 гривень, з 1 грудня – 2 218 гривень.
Апеляційний суд не може залишити поза увагою той факт, через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, тому визначений судом в 2006 році розмір аліментів в сумі 400 гривень, є наразі об`єктивно мізерним і недостатнім для хоча б мінімального забезпечення дитини найнеобхіднішим у теперішній час.
Сума аліментів у 400 гривень не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини, оскільки даний розмір навіть набагато менший ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
А розмір аліментів в сумі 2 500 гривень щомісячно, відповідає мінімально рекомендованому розміру аліментів на одну дитину, який гарантований ч. 2 ст. 182 СК України та ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік», та не є завищеним в нинішніх умовах проживання, відповідає засадам розумності і справедливості з урахуванням віку дитини та її потребам.
Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір аліментів в сумі 2 500 гривень щомісячно, є співрозмірний матеріальному становищу відповідача ОСОБА_1 , який є працездатною, здоровою людиною, який зобов`язаний утримувати свою дитину, надаючи їй необхідну матеріальну допомогу для її гармонійного фізичного, розумового та духовного розвитку та забезпечити належний життєвий рівень дитини.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, та фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів.
Оскільки ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено: 03 серпня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік