ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року 
м. Київ

справа № 360/12/21
адміністративне провадження № К/9901/40656/21

Верховний Суд у складі колеги суддів Касаційного адміністративного суду:                                                   судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В., Губської О.А., 

розглянувши у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Старобільської районної ради Луганської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкриті за касаційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року (головуючий суддя - Петросян К.Є.), на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року (головуючий суддя - Міронова Г.М., судді: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г.)

І. СУТЬ СПОРУ
1.          У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Старобільської районної ради Луганської області (далі - відповідач, Рада), в якому просив: 
- визнати протиправними дії Старобільської районної ради Луганської області щодо неповного викладення в трудовій книжці підстав звільнення ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Раду змінити формулювання причин звільнення позивача з посади голови Старобільської районної ради Луганської області в трудовій книжці шляхом викладення формулювання в новій редакції: «згідно з положеннями частини другої статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України;
- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу вихідної допомоги в розмірі, передбаченому статтею 44 КЗпП України, а саме не менше ніж шестимісячний середній заробіток;
- зобов`язати Раду нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу в розмірі, передбаченому статтею 44 КЗпП України, а саме не менше ніж шестимісячний середній заробіток;
- стягнути із Ради на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн.
2.          На думку позивача, при звільненні посадової особи зі служби в органах місцевого самоврядування у зв`язку з припиненням повноважень, на особу поширюються гарантії, передбачені Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), враховуючи і право на отримання вихідної допомоги, встановлене статтею 44 КЗпП України, якщо інше прямо не визначено спеціальним законом. А тому, ОСОБА_1 вважає, що у даному випадку запис про його звільнення повинен мати посилання на пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки він фактично звільнений у зв`язку з припиненням у нього повноважень, як посадової особи органу місцевого самоврядування.

IІ.ОБСТАВИНИ СПРАВИ
3.          Рішенням Старобільської районної ради від 12 листопада 2015 року № 1/1 на підставі частини першої статті 43, частини першої статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування», статей 2, 3, частини першої статті 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» ОСОБА_1 обраний головою Старобільської районної ради сьомого скликання.
4.          11 грудня 2020 відбулася перша сесія Старобільської районної ради восьмого скликання, на засіданні якої було прийнято рішення № 1/1 «Про початок повноважень депутатів Старобільської районної ради восьмого скликання».
5.          На підставі рішення Старобільської ради восьмого скликання від 11 грудня 2020 року № 1/1 до трудової книжки позивача внесено запис за № 20 наступного змісту: повноваження голови Старобільської районної ради припинено у зв`язку з припиненням повноважень депутата районної ради 7 скликання, частина друга статті 55 Закону України «По місцеве самоврядування».
6.          Не погоджуючись із викладенням в трудовій книжці підстав його звільнення, позивач звернувся до суду. На його думку, звільнення має бути обгрунтоване як частиною другою статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування», так і пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України. Також підставою звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом стало неотримання ним вихідної допомоги при звільненні відповідно до статті 44 КЗпП України.

III.ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7.          Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року, залишеного без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.
8.          Приймаючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що звільнення позивача відбулось не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки позивач був прийнятий на службу в органи місцевого самоврядування шляхом обрання відповідною радою і звільнення з посади відбулося у зв`язку із закінченням строку повноважень Старобільської районної ради сьомого скликання.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
9.          Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, прийнявши нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
10.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі за вказаною скаргою на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).
11.          Обґрунтовуючи касаційну скаргу, позивач вказав про відсутність висновку Верховного Суду щодо можливості застосування статей 41, 44 КЗпП України у подібних правовідносинах.
12.          Рада подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення. У відзиві вказано, що позивача було звільнено відповідно до частини другої статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» як особу, яка займала виборну посаду в органі місцевого самоврядування та була звільнена відповідно до приписів спеціального закону, а не приписів КЗпП України.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА
13.          Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
14.          Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - місцева рада) як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради, встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради визначає Закон України від 11 липня 2002 року № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад» (далі - Закон № 93-IV).
15.          Відповідно до частини другої статті 33 Закону № 93-IV у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі.

З працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.

Депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.

Час, коли колишній депутат тимчасово не працював у зв`язку з неможливістю надання йому попередньої або рівноцінної роботи (посади) безпосередньо після закінчення строку його повноважень, зараховується, але не більше шести місяців, до страхового стажу і стажу роботи (служби) за спеціальністю, за якою депутат працював до обрання у місцеву раду, де він виконував свої обов`язки на постійній основі.

Депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади, виключений з навчального закладу за умови його попередження в порядку, встановленому законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду.
Час роботи депутата у місцевій раді на постійній основі зараховується до загального і безперервного стажу роботи (служби) депутата, а також стажу роботи (служби) за тією спеціальністю, за якою він працював до обрання на виборну посаду в раді.
16.          Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР).
17.          Частиною третьою статті 55 Закону №280/97-ВР визначено, що голова районної, обласної, районної у місті (у разі її створення) ради обирається відповідною радою шляхом таємного голосування з числа її депутатів на строк повноважень ради.

Голова ради здійснює свої повноваження до припинення ним повноважень депутата ради відповідного скликання, крім випадків, передбачених частинами четвертою та п`ятою цієї статті. Голова ради вважається звільненим з посади з дня припинення ним депутатських повноважень або повноважень голови.

Звільнення особи з посади голови ради не має наслідком припинення нею повноважень депутата цієї ради.

Повноваження голови районної, обласної, районної у місті ради також вважаються достроково припиненими без припинення повноважень депутата ради в разі звернення з особистою заявою до відповідної ради про складення ним повноважень голови ради.

Зазначені повноваження голови районної, обласної, районної у місті ради припиняються, а відповідна особа звільняється з посади голови ради з дня прийняття відповідною радою рішення, яким береться до відома зазначений факт.
18.          Статтею 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
19.          Відповідно до частин першої, четвертої, п`ятої статті 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.
20.          Статтею 118 КЗпП України передбачено гарантії для працівників, обраних на виборні посади, після закінчення повноважень за виборною посадою: їм надається попередня робота (посада), за її відсутності інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.
21.          Положеннями пунктів 2.3, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція) визначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. 

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
22.          Частинами першою - третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1,4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
23.          Враховуючи вимоги та обґрунтування касаційної скарги, перегляд оскаржуваних судових рішень буде здійснюватися Верховним Судом в межах цієї скарги.
24.          Предметом спору у справі є дії Старобільської районної ради Луганської області щодо викладення в трудовій книжці голови цієї ради підстав звільнення.
25.          Спірний запис у трудовій книжці ОСОБА_1 містить посилання на частину другу статті 55 Закону №280/97-ВР, однак, на думку позивача, роботодавець повинен був зазначити також пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України.
26.          Суди першої та апеляційної інстанцій, приймаючи оскаржувані рішення, дійшли висновку про правомірність оскаржуваних дій відповідача. Колегія суддів Верховного Суду погоджується із цим висновком з огляду на наступне.
27.          Статтею 41 КЗпП України визначені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника. У свою чергу, статтею 44 КЗпП України передбачено право працівника на отримання вихідної допомоги у випадках розірвання трудового договору саме за ініціативою власника.
28.          Судами встановлено, що повноваження ОСОБА_1 як голови Старобільської районної ради Луганської області припинені на підставі рішення Старобільської ради восьмого скликання від 11 грудня 2020 року № 1/1 про закінченням строку повноважень Старобільської районної ради сьомого скликання. 
29.          Таким чином, позивач був прийнятий на службу в органи місцевого самоврядування, шляхом обрання відповідною радою і звільнення з посади відбулося у зв`язку із закінченням строку повноважень Ради. Тобто, у даному випадку обставини звільнення позивача з посади не є такими, що виникли з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Також колегія суддів Верховного Суду наголошує, що випадки та процедуру звільнення депутата місцевої ради з ініціативи власника або уповноваженого ним органу також визначені статтею 33 Закону № 93-IV.
30.          Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі №541/1104/16-а.
31.          Таким чином, Верховний Суд приходить до висновку, що вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами, її функція - захист працівника у разі втрати місця роботи. Право на вихідну допомогу належить особам, які звільненні не за власним бажанням або їх звільнення спричинене умовами, що від них не залежать. 
32.          Гарантії для охорони трудових прав депутата місцевої ради визначені у статті 118 КЗпП України та у спеціальному законі ( стаття 33 Закону № 93-IV).
33.          Відповідно до приписів статті 55 Закону №280/97-ВР голова ради здійснює свої повноваження до припинення ним повноважень депутата ради відповідного скликання. 
34.          З огляду на те, що Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій стосовно відсутності підстав для зміни формулювання причин звільнення, обґрунтованим також є висновок судів першої та апеляційної інстанцій стосовно відсутності підстав для стягнення на користь позивача вихідної допомоги, відповідно до статті 44 КЗпП України та моральної шкоди.
35.          Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
36.          З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

VII СУДОВІ ВИТРАТИ
37.          З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу    ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року, постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі №360/12/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                          О.В. Калашнікова

                                                                                          М.В. Білак

                                                                                          О.А. Губська