ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 серпня 2022 року 	м.Суми	

Справа №592/12074/20 
Номер провадження 22-ц/816/220/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 

сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня»
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня», поданою її представником – адвокатом Четвертак Ларисою Віталіївною
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 вересня 2021 року в складі судді Бичкова І.Г., ухвалене в м. Суми,

                                                             В С Т А Н О В И В:

26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, перерахунок та стягнення невиплаченої заробітної плати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач ОСОБА_1 працювала на посаді лікаря-гастроентеролога дитячого консультативної поліклініки у Комунальному некомерційному підприємстві Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня».
Наказом № 88-АТПС від 15 жовтня 2020 року на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення за відсутність на роботі протягом 01 вересня 2020 року, 04 вересня 2020 року, 07 вересня 2020 року, 08 вересня 2020 року, 09 вересня 2020 року, 11 вересня 2020 року, 14 вересня 2020 року, 15 вересня 2020 року, 18 вересня 2020 року, 09 жовтня 2020 року, 12 жовтня 2020 року, 13 жовтня 2020 року. Наказом № 614 К від 15 жовтня 2020 року позивача було звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогул без поважних причин).
З 16 жовтня 2020 року позивач не працює та знаходиться у вимушеному прогулі.
Вказує, що на даний момент часу це вже 4-та спроба роботодавця здійснити незаконне звільнення позивача. Такі дії роботодавця пов`язані з тим, що ОСОБА_1 є головою первинної профспілкової організації працівників охорони здоров`я України у СОДКЛ.
Перша спроба здійснити незаконне звільнення відбулася у червні 2020 року, коли роботодавець намагався незаконно змінити істотні умови праці (змінити індивідуальний графік роботи, відмовити у режимі роботи за неповним робочим тижнем) для позивача або звільнити позивача за п. 6 ст. 36 КЗпП України. Оскільки така зміна істотних умов праці була незаконною та порушувала трудові права працівника (зокрема, положення ст. 56 КЗпП України), то звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України не відбулося, а зміни істотних умов праці не вступили в силу.
Друга спроба здійснити незаконне звільнення відбулася у вересні 2020 року, коли роботодавець звернувся до профкому первинної профспілкової організації та до вищестоящого профспілкового органу з поданнями на звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Обидві профспілкові організації відмовили роботодавцю в наданні згоди на таке звільнення, оскільки встановили, що з боку позивача ОСОБА_1 немає фактів порушення трудової дисципліни.
Третя спроба звільнити відбулася також у вересні 2020 року. Відразу коли роботодавець отримав відмову на звільнення від профспілкових органів, то замість звільнення роботодавець наклав інший вид дисциплінарного стягнення – догану. Зазначає, що догана зараз оскаржується у суді, тому роботодавець не зміг використати це дисциплінарне стягнення для звільнення ОСОБА_1 .
Четверта спроба звільнення – у жовтні 2020 року, яка, власне кажучи, й оскаржується в даній позовній заяві.
Вважає, що трудову дисципліну не порушувала, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення накладене на позивача незаконно, з чисельними порушеннями трудового законодавства України. Зазначає, що звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України є незаконним.
Посилаючись на зазначені обставини, просила:
1)  визнати незаконним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» № 88-АТПС від 15 жовтня 2020 року та наказ № 614 К від 15 жовтня 2020 року, якими на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення та було звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України;
2) поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді лікаря-гастроентеролога дитячого консультативної поліклініки в Комунальному некомерційному підприємстві Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня»;
3) стягнути з Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 жовтня 2020 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 161 грн 37 коп.;
4) зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» здійснити перерахунок заробітної плати за фактично відпрацьований час за серпень, вересень та жовтень 2020 року та стягнути на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 843 грн 36 коп.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.
Скасовано наказ Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» № 88-АГПС від 15 жовтня 2020 року та наказ № 614 К від 15 жовтня 2020 року, якими на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення та було звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді лікаря-гастроентеролога дитячого консультативної поліклініки в Комунальному некомерційному підприємстві Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня».
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 жовтня 2020 року до дня поновлення на роботі, який на 13 вересня 2021 року становив 15491 грн 55 коп.
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.
В апеляційній скарзі представник Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» - адвокат Четвертак Л.В., посилаючись на неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки тому факту, що роботодавець 24 вересня 2020 року (лист № 01-12/7/986) рекомендованим листом № 4003101556330 направив подання (з додатками) на отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України до керівника Сумської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я України Коткова В.В. та до Голови Сумської міської організації профспілки працівників охорони здоров`я України Тернової С.В.
Зазначає, що профспілкові органи повинні були надати свої відповіді на подання адміністрації не пізніше 13 жовтня 2020 року. Станом на 14 жовтня 2020 року роботодавець не отримав відповіді від жодної з профспілок про прийняте рішення, а тому у роботодавця у зв`язку з пропуском строку, передбаченого ст. 43 КЗпП України виникло право на розірвання трудового договору з працівником, оскільки в цьому випадку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.
Також в апеляційній скарзі апелянт вказує, що докази стосовно розміру понесених судових витрат на правничу допомогу з боку ОСОБА_1 є неналежними та недопустимими.
Зазначає, що в діях позивача вбачається намагання отримати неправомірну вигоду з відповідача та введення суду в оману шляхом подання в якості доказів понесених судових витрат за правничу допомогу згідно договору № 18 від 20 липня 2020 року однієї і тієї ж квитанції про сплату на суму 12000 грн до матеріалів двох різних судових справ № 592/11450/20 та № 592/12074/20.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 була прийнята на роботу за зовнішнім сумісництвом на 0,25 ставки посади лікаря-гастроентеролога дитячого консультативної поліклініки з 11 грудня 2009 року (наказ № 254 К від 10 грудня 2009 року) в Комунальну установу «Сумська обласна дитяча клінічна лікарня» (т. 1 а.с. 55).
Наказами № 191 від 14 вересня 2015 року, № 278 К від 09 вересня 2016 року, № 382 К від 17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 , яка працювала зовнішнім сумісником на 0,25 ставки лікарем-гастроентерологом дитячим консультативної поліклініки, було надано відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до 6 років терміном з 10 вересня 2015 року до 09 вересня 2016 року, з 10 вересня 2016 року до 09 вересня 2017 року, з 10 вересня 2017 року до 09 вересня 2018 року (т. 1 а.с. 56-58).
Наказом № 399 К від 28 серпня 2018 року ОСОБА_1 лікарю-гастроентерологу дитячому консультативної поліклініки було дозволено приступити до роботи за зовнішнім сумісництвом на 0,25 посади з 10 вересня 2018 року у зв`язку з закінченням соціальної відпустки. Було встановлено графік роботи згідно з графіком роботи з основного місця роботи (т. 1 а. с. 59).
Наказом № 424 К від 11 вересня 2018 року ОСОБА_1 було звільнено від сумісництва за її заявою від 11 вересня 2018 року (т. 1 а.с. 60).
Наказом № 425 К від 11 вересня 2018 року ОСОБА_1 прийнято у консультативну поліклініку на посаду лікаря-гастроентеролога дитячого з 12 вересня 2018 року з неповним робочим днем на 0,25 ставки. З правилами внутрішнього трудового розпорядку та посадовою інструкцією ОСОБА_1 була ознайомлена 12 вересня 2018 року відповідно до її підпису у наказі № 425 К (т. 1 а.с. 61).
12 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до роботодавця, у якій просила встановити їй графік роботи неповний робочий тиждень, а саме: кожну середу та кожен четвер з лютого 2020 року до 31 грудня 2020 року. Заява ОСОБА_1 була погоджена з усіма службами лікарні, з керівництвом поліклініки, що підтверджується наявними на заяві від 12 лютого 2020 року візами (т. 1 а.с. 9).
Наказом № 23 АГП від 13 лютого 2020 року роботодавець Комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» встановив індивідуальний робочий графік роботи: кожну середу та кожний четвер щотижня кожного місяця згідно заяви ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 10).
11 червня 2020 року заступник медичного директора з поліклінічного розділу роботи ОСОБА_2 написала на ім`я директора ОСОБА_3 рапорт, яким запропонувала внести зміни до графіку роботи лікаря-гастроентеролога ОСОБА_1 , що працювала за індивідуальним графіком за її особистим бажанням та перевести останню на щоденний графік роботи (т. 1 а.с. 65).
17 червня 2020 року роботодавець видав наказ № 122-ОД, в якому, з метою забезпечення безперебійного консультативного прийому, у зв`язку зі змінами в організації виробництва, він видав наступні розпорядження: 1. Начальнику відділу кадрів змінити встановлений раніше індивідуальний робочий графік ОСОБА_1 у разі згоди останньої. 2. Повідомити ОСОБА_1 про майбутні зміни умов праці. 3. Погодити майбутню зміну умов праці з первинною профспілковою організацією (т. 1 а.с. 11).
17 червня 2020 року ОСОБА_1 отримала попередження про майбутню зміну умов праці, в якому роботодавець запропонував їй 2 варіанти: - або надати письмову згоду на зміну умов праці; - або, у разі ненадання згоди, попереджав ОСОБА_1 про її звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с. 12).
Профспілковий комітет розглянув подання роботодавця про зміну істотних умов праці та надав обґрунтовану відмову у такій зміні.
Наказом № 88 АГПС від 15 жовтня 2020 року на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення за відсутність на роботі протягом 01 вересня 2020 року, 04 вересня 2020 року, 07 вересня 2020 року, 08 вересня 2020 року, 09 вересня 2020 року, 11 вересня 2020 року, 14 вересня 2020 року, 15 вересня 2020 року, 18 вересня 2020 року, 09 жовтня 2020 року, 12 жовтня 2020 року, 13 жовтня 2020 року (т. 1 а.с. 7).
Наказом № 614 К від 15 жовтня 2020 року позивача було звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогул без поважних причин) (т. 1 а.с. 8).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що оскільки звільнення позивача було проведено відповідачем без дотримання імперативних вимог ст. 252 КЗпП України, ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», тому її невихід на роботу не можна вважати прогулом без поважних причин, а отже прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому місцевий суд скасував наказ Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» № 88-АГПС від 15 жовтня 2020 року та наказ № 614 К від 15 жовтня 2020 року, якими на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення та було звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України, поновив позивача на роботі на посаді лікаря-гастроентеролога дитячого консультативної поліклініки в Комунальному некомерційному підприємстві Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» та стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 жовтня 2020 року до дня поновлення на роботі, який на 13 вересня 2021 року становив 15491 грн 55 коп.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Частина 3 ст. 32 КЗпП України передбачає, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 252 КЗпП України працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень.
Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.
Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).
Звільнення з ініціативи роботодавця працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв`язку із станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби). Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків або за власним бажанням, за винятком випадків, якщо це пов`язано із станом здоров`я.
Працівникам, звільненим у зв`язку з обранням їх до складу виборних профспілкових органів, після закінчення строку їх повноважень надається попередня робота (посада) або за згодою працівника інша рівноцінна робота (посада).
Частини 2, 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є.
Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок).
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є Головою комітету Первинної профспілкової організації працівників Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради. Тому у разі звільнення такого працівника роботодавець має звернутися до первинної і вищестоящої профспілкової організації, якою є Сумська міська організація профспілки працівників охорони здоров`я України.
В матеріалах справи згода Сумської міської організації профспілки працівників охорони здоров`я України на звільнення була відсутня, тому апеляційний суд ухвалою від 03 лютого 2022 року провадження у даній справі зупинив та направив запит до президії Сумської міської організації профспілки працівників охорони здоров`я України щодо дачі згоди на звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
На виконання ухвали Сумського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України Сумська міська організація профспілки працівників охорони здоров`я України повідомила, що 08 липня 2022 року відбулося засідання Президії Сумської міської організації профспілки працівників охорони здоров`я України на якому розглядалося подання адміністрації обласної дитячої клінічної лікарні щодо звільнення з посади лікаря-гастроентеролога дитячого ОСОБА_1 , яка на даний час обіймає посаду голови первинної профспілкової організації закладу та було прийнято рішення, яким відмовлено в наданні згоди на звільнення лікаря-гастроентеролога ОСОБА_1 .
В обґрунтування відмови Сумська міська організація профспілки працівників охорони здоров`я України зазначила, що накази по закладу від 15 жовтня 2020 року № 88-АГПС «Про накладання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_1 » та № 614 К «Про звільнення ОСОБА_1 » видані, не дочекавшись рішення профспілкового комітету з даного питання, яке відбулося 23 жовтня 2020 року.
Частина 3 ст. 32 КЗпП України передбачає, що зміна істотних умов праці допускається у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Під цими змінами варто розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені, за загальним правилом, впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства. Як слідує з позиції Міністерства соціальної політики України (лист від 06 серпня 2015 року № 11812/0/14-15/06), роботодавець повинен видати наказ про внесення змін в організацію виробництва і праці, в якому розкривається зміст цих змін.
Проте, наказ КНП СОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» від 17 червня 2020 року № 122-ОД «Про зміну істотних умов праці» не містить обґрунтування, які саме зміни в організації виробництва і праці відбулися в закладі. На думку Президії хвороба основного працівника не може вважатись зміною в організації виробництва і праці, а лише тягне за собою обов`язок роботодавця у забезпеченні закладу кадровим потенціалом відповідного профілю.
Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що в разі проведення зміни істотних умов трудового договору не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці, на власника може бути покладено обов`язок поновити працівникові попередні умови праці.
Наказ КНП СОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» від 18 серпня 2020 року № 72-АГП «Про зміну графіку роботи» був виданий без отримання письмової згоди на зміну істотних умов праці від ОСОБА_1 , що порушує вимоги ч. 3 ст. 32 КЗпП України.
На думку Президії режим робочого часу лікарю-гастроентерологу ОСОБА_1 був змінений адміністрацією КНП СОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» самовільно, з порушенням норм чинного трудового законодавства. Тому, відсутність на робочому місці ОСОБА_1 в робочі дні, визначені зміненими графіками, не може вважатись прогулом без поважних причин. Поряд з цим, з пояснень ОСОБА_1 , попередньо встановлений наказом КНП СОР «ОДКЛ» від 13 лютого 2020 року № 23-АГП для неї індивідуальний графік роботи у серпні-вересні 2020 року дотриманий.
В суді апеляційної інстанції представник відповідача не заперечував, що ОСОБА_1 дотримувалася попередньо погодженого графіку роботи та виходила на роботу протягом серпня – жовтня 2020 року.
За наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано констатував, що відповідач взагалі не звертався до вищого за рівнем виборного органу профспілки з поданням на звільнення позивача, накази по закладу від 15 жовтня 2020 року № 88-АГПС «Про накладання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_1 » та № 614 К «Про звільнення ОСОБА_1 » видані, не дочекавшись рішення профспілкового комітету з даного питання, яке відбулося 23 жовтня 2020 року, строк для дачі відповіді профспілковому органу рахується з дня отримання подання роботодавця, а не з дня направлення останнім такого подання, а тому місцевий суд дійшов вірного висновку, зазначивши, що звільнення позивача ОСОБА_1 було проведено відповідачем без дотримання імперативних вимог ст. 252 КЗпП України, ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
Оскільки судом встановлено факт незаконного звільнення позивача, суд першої інстанції обґрунтовано на підставі положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Щодо тверджень в апеляційній скарзі про те, що докази стосовно розміру понесених судових витрат на правничу допомогу з боку ОСОБА_1 є неналежними та недопустимими, а також те, що в діях позивача вбачається намагання отримати неправомірну вигоду з відповідача та введення суду в оману шляхом подання в якості доказів понесених судових витрат за правничу допомогу згідно договору № 18 від 20 липня 2020 року однієї і тієї ж квитанції про сплату на суму 12000 грн до матеріалів двох різних судових справ № 592/11450/20 та № 592/12074/20, то вони не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що за професійну правничу допомогу в межах справи № 592/12074/20 позивач дійсно 13 вересня 2021 року оплатила 12000 грн готівкою, а по іншій справі - № 592/11450/20 дійсно оплатила 12000 грн за допомогою клієнт-банку Приват24, що свідчить про те, що ОСОБА_1 фактично заплатила по 12000 грн по кожній судовій справі.
З урахуванням викладеного вище у сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня», поданою її представником – адвокатом Четвертак Ларисою Віталіївною залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26 серпня 2022 року. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   С. С. Ткачук