Постанова
Іменем України
 
28 квітня 2022 року
м. Київ
 
справа № 138/2763/20
провадження № 61-12565св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа - Вінницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький),
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного суду від 22 червня 2021 року у складі колегії суддів: Міхасішина І. В., Оніщука В. В., Сопруна В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2020 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Могилів-Подільського районного суду Вінницької області з позовом 
до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області 
від 30 березня 2021 року провадження у справі закрито на підставі пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України, у в зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від позову.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Не погоджуючь з прийнятим рішенням, з апеляційною скаргою звернувся позивач ОСОБА_1 .
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 22 червня 2021 року ухвалу суду першої інстанції скасовано і справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не роз`яснив позивачу наслідки закриття провадження у справі, передбачені статтею 256 ЦПК України та не звернув уваги, що за змістом поданих позивачем заяв про відмову від позову та про розгляд справи 30 березня 2021 року у його відсутність він 
не обізнаний з наслідками закриття провадження у справі.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У липні 2021 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу 
у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права, просила оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати та залишити у силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що чинним законодавством не передбачено порядок доведення заявнику судом наслідків закриття провадження у справі у разі отримання заяви через електронний суд.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу 
до касаційного суду не направили.

 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 138/2763/20, витребувано її з Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
ОСОБА_1 звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 за участі третьої особи без самостійних вимог: Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання батьківства. Цей документ сформований в системі «Електронний суд» 27 жовтня 2020 року і одержаний судом в цей же день - 27 жовтня 2020 року.
 
У подальшому ОСОБА_1 подавав до суду процесуальні документи 
в паперовому вигляді, зокрема заяву про зміну позову; заяву про виклик свідків; клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи; заяву про проведення підготовчого судового засідання 25 лютого 2021 року без його участі.
 
18 березня 2021 року в системі «Електронний суд» позивачем сформовано заяву про відмову від позову, яку одержано судом 26 березня 2021 року, оскільки 25 лютого 2021 року представник ОСОБА_2 , адвокат Ковальчук Є. М. разом із клопотанням про долучення доказів, надіслав суду і зустрічний позов про стягнення з нього аліментів. Враховуючи, що згідно поданих доказів відповідачі проживають однією сім`єю, а ОСОБА_2 категорично відмовляється від проведення молекулярно-генетичної експертизи для встановлення батьківства вважав за необхідне відмовитися від позову.
 
30 березня 2021 року ОСОБА_1 у системі «Електронний суд» сформував заяву про розгляд справи за його відсутності , яку одержано судом 30 березня 2021 року. У цій заяві він підтвердив свої наміри викладені у попередній заяві та просив заяву про відмову від позову від 18 березня 2021 року задовольнити. Провадження у справі закрити. Відмовити у прийнятті зустрічного позову про стягнення з нього аліментів. Надіслати копію судового рішення на його поштову скриньку. Заяву обґрунтовував положеннями частини першої та третьої статті 206 ЦПК України.

 
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 31 серпня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України, статті 13 ЦПК України одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, в основі якого лежать дві ознаки: свобода та винятковість. Перша ознака полягає в тому, що ніхто не може бути примушений користуватися чи не користуватися своїм суб`єктивним правом, та сам суб`єкт визначає спосіб його реалізації. Друга - тільки носій, суб`єкт цього права може користуватися своїм правом, ніхто інший без його згоди не може цього робити. Основна логіка такого підходу до походження принципу диспозитивності цивільного судочинства зводиться до того, що, оскільки цивільний процес є процесуальною формою захисту суб`єктивних цивільних прав, право осіб цивільних правовідносин вільно розпоряджатися своїми правами має трансформуватися 
у процедурах цивільного судочинства через законодавче закріплення можливості зацікавлених осіб розпоряджатися матеріальними правами 
та процесуальними засобами їх здійснення.
 
За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами, а суд зобов`язаний пересвідчитися в дійсній волі особи на вчинення таких дій.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження, зазначивши про 
це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
 
Право позивача відмовитися від позову на будь-якій стадії судового процесу також передбачено пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України.
 
До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
 
Також обов`язок суду роз`яснити учасникам судового процесу наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій передбачено пунктом 3 частини п`ятої статті 12 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову 
і відмова прийнята судом.
 
За правилами частини другої статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав 
не допускається.
 
Відповідно до матеріалів справи суд першої інстанції прийняв відмову позивача від позову, яка викладена у заяві, поданій від 30 березня 2021 року, яку ОСОБА_1 подав через систему «Електронний суд». У цій заяві він підтвердив свої наміри викладені у попередній заяві та просив заяву про відмову від позову від 18 березня 2021 року задовольнити. Провадження у справі закрити. Відмовити у прийнятті зустрічного позову про стягнення з нього аліментів. Надіслати копію судового рішення на його поштову скриньку. Заяву обґрунтовував положеннями частини першої та третьої статті 206 ЦПК України.
 
Проте ця заява не містить викладу інформації про те, що ОСОБА_1 відомі та зрозумілі наслідки вчинення такої процесуальної дії як відмова від позову.
 
У зв`язку з наведеним обґрунтованим є висновок про те, що пояснення з приводу своєї заяви про відмову від позову ОСОБА_1 не надавав, суд йому наслідки вчинення такої процесуальної дії та закриття провадження у справі, передбачені частиною другою статті 256 ЦПК України, не роз`яснив та не з`ясував наявність у нього дійсної волі та вільно сформованого прагнення, спрямованого на відмову від позову.
 
Таким чином, прийнявши відмову ОСОБА_1 від позову за відсутності відомостей про те, що подана заява відповідає його дійсній волі та є втіленням його волевиявлення, що цьому позивачу відомі наслідки вчинення такої процесуальної дії, суд першої інстанції не виконав процесуальний обов`язок, визначений частиною другою статті 206 ЦПК України, тому висновки про наявність підстав для прийняття відмови ОСОБА_1 від позову, закриття провадження у справі є передчасними.
 
Встановлені Верховним Судом процесуальні порушення суду першої інстанції унеможливили справедливий розгляд справи в частині вирішення позову ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки таке судове рішення є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням вимог процесуального, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Постанову Вінницького апеляційного суду від 22 червня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                        В. М. Коротун
 
                                                                                                                        М. Є. Червинська