КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Гусак О.С.
Єдиний унікальний номер справи № 760/16237/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6629/2022
                                                                                        
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
04 серпня 2022 року                                                                                                м. Київ          
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді  Мережко М.В.,
суддів: Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей,
встановив:
 
У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 25 вересня 2004 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням суду 9 грудня 2019 року. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка ОСОБА_4 . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва було стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 4800 грн щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття..
Вказувала, що окрім аліментів відповідач відмовлявся надавати кошти на додаткові витрати на дітей. У травні 2020 року позивачка понесла додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_4 у вигляді проведення консультації дитячого офтальмолога та лікування зору у розмірі 832 грн. У період з липня 2020 року по дату звернення до суду з позовом року позивач понесла додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_3 у вигляді оплати курсів англійської мови, оплати навчання у художній школі, стоматологічного лікування та лікування зору, проведення лабораторного дослідження (ПЛР) у загальному розмірі 78 195 грн. 
Посилаючись на те, що відповідач має можливість нести додаткові витрати, пов`язанні зі здобуттям їх дітей освіти та понесених на лікування, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила суд стягнути з нього половину від понесених позивачкою додаткових витрат на дітей у розмірі 48 487,50 грн та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2021 року року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у загальному розмірі 48 487 гривень 50 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.
 Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
У апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, не врахував, що відповідач має низьку заробітну плату, з якої вже сплачує аліменти на утримання дітей, стан здоров`я відповідача є незадовільним, він має батьків похилого віку, тому стягнення додаткових витрат на утримання дітей поставить його у вкрай скрутне матеріальне становище. Зазначає, що понесені позивачкою додаткові витрати на утримання дитини не є обов`язковими та не були узгоджені з ним. Посилається також на відсутність доказів того, що витрати, які понесла позивачка, викликані особливими обставинами та є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України. Також посилається на те, що розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 червня 2022 року відкрито провадження у справі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду є законним і обґрунтованим, обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі є безпідставними і висновків суду  першої інстанції не спростовують. Тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення додаткових витрат на дітей у розмірі 48 487,50 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2004 року, який було розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 9 грудня 2019 року (а. с. 6).
У сторін по справі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_4 (а.с. 4, 5).
Спільні діти сторін проживають разом з матір`ю, що не заперечується відповідачем.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка при зверненні до суду вказує на те, що неповнолітні діти потребують лікування та розвитку особливих здібностей.
Також встановлено, що 13 травня 2020 року позивач звернулась з дочкою ОСОБА_4 за консультацією дитячого офтальмолога до ТОВ «Медичний центр «Добробут», у зв`язку з погіршенням стану зору дочки (а.с.41) та понесла витрати по оплаті консультації та лікування у розмірі 832 грн.
У період з жовтня 2020 року по травень 2021 року позивач понесла витрати по оплаті ортодонтичного лікування дочки ОСОБА_3 у загальному розмірі 56 500 грн.
На підтвердження тієї  обставини,   що станом на  липень  2020  року   неповнолітня дитина сторін   ОСОБА_3 ,  мала  ортодонтичну  патологію - 1 клас недорозвинена верхня щелепа, двосторонній перехресний прикус в області 14, 24 зубів та дистонія 13, 23 зубів і їй призначено лікування у вигляді брекет системи на верхню та нижню щелепу строком на вісімнадцять місяців, позивачем  надано  довідку  «Студия ортодонтии доктора Раухи» від  28 липня 2021 року (а.с.15).
Апеляційний суд погоджується, що вказаний доказ є належним та достатнім для висновку про те, що лікування дочки сторін ОСОБА_3 було викликано особливими обставинами та проведено за рекомендацією лікаря.
Крім того, 31 січня 2021 року позивач в інтересах спільної доньки сторін ОСОБА_3 уклала з ТОВ «КЛІНІКА ВІЗОБУД-ПЛЮС» договір № 57, предметом якого є проведення програми рефракційної терапії у період з 1 лютого 2021 року по 31 січня 2022 року (а.с.35-40). Вартість лікування складає 11 000 грн, витрати по оплаті якого позивачем сплачено в повному обсязі.
Вказаний доказ також є належним та достатнім для висновку про те, що лікування дочки сторін ОСОБА_3 було викликано особливими обставинами та проведено за рекомендацією лікаря.
Як видно із матеріалів справи, 28 липня 2020 року неповнолітній дочці сторін ОСОБА_3 було зроблено лабораторне дослідження ПЛР, у зв`язку з чим позивач понесла витрати по його оплаті у розмірі 770 грн.
Позивачка  ОСОБА_2  зазначала, що вказані витрати понесені нею самостійно, відповідач участі в них не приймав. Вказана обставина не заперечувалась відповідачем.
Відповідно до вимог ст. 185 Сімейного Кодексу  України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.
Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів № 3 від 15 травня 2006 року до передбаченої ст. 185 Сімейного Кодексу  України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
Як видно з позовних вимог, позивачка до додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей відносить, зокрема, витрати на їх лікування, що по суті, відповідно до викладеного, є додатковими витратами на утримання дитини.
 Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України   мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №761/6933/17.
Суд першої інстанції правильно встановив, що витрати понесені позивачкою на лікування дітей є додатковими  витратами, пов`язаними із хворобливим  станом здоров`я  дітей, і половина таких витрат на загальну суму 69 102 (832 + 56 500 + 11 000 + 770) грн підлягає стягненню з відповідача.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка зверталась до приватних клінік з власної ініціативи, в той час матеріали справи не містять доказів, що державні лікувальні заклади відмовили їй в обстеженні та лікуванні дитини відхиляються судом як безпідставні. При цьому, суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до інших медичних закладів для обстеження та лікування дитини, а також будь-якої його участі у такому лікуванні.
 Твердження про недостатність доходів відповідача ОСОБА_1 для сплати додаткових витрат на утримання дітей також не може бути враховане судом, оскільки ОСОБА_1 не позбавлений можливості працювати та отримувати доходи. При цьому, розмір його заробітної плати не може бути підставою для звільнення його від виконання обов`язків батька дитини, зокрема, щодо несення спільно з матір`ю витрат на лікування. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що аналогічні доводи ОСОБА_1 наводив у відзиві на позовну заяву, належна оцінка їм надана судом першої інстанції.
Разом з цим, колегія суддів не повністю погоджується із розміром витрат на утримання дітей, стягнутим судом першої інстанції.
Так, крім необхідності лікування дітей, позивачка посилалась на те, що дочка ОСОБА_3 має схильність до малювання та вивчення іноземних мов, тому додатково навчається у ТОВ «Кембрідж Клуб», де займається вивченням англійської мови та відвідує факультативні заняття у школі з художньої майстерності. За навчання у період з вересня 2020 року по жовтень 2021 року позивач понесла витрати у загальному розмірі 27 913 грн.
Понесення позивачем вказаних витрат підтверджується долученим до матеріалів справи платіжними документами (а.с. 16- 35, 42, 43, 69-75)
Однак, як видно із матеріалів справи, позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком особливих здібностей дітей. У свою чергу, відвідування на даний час факультативних занять у школі з художньої майстерності та курсів з вивчення іноземної мови дитиною не свідчить про їх подальше відвідування, а в переважній більшості це відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку - матері. 
Позивачка самостійно, на власний розсуд, обрала заклади, у яких навчається дочка сторін та не надала належних та достатніх доказів, що таке навчання стосується саме розвитку особливих здібностей дитини. А тому відсутні підстави для стягнення зазначених витрат із батька дітей у судовому порядку.
Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, тому рішення в частині визначення розміру додаткових витрат на утримання дитини належить змінити, ухваливши рішення про стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на лікування дітей у розмірі     34 551 (69 102 / 2) грн.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 містить також заперечення щодо задоволення вимоги про стягнення відповідача судових витрати на професійну правничу допомогу понесених позивачем.
Так, відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивачів  суду надано письмові докази: витяг із договору про надання правової допомоги № 221 від 11 червня 2021 року, додаток № 1 договору про надання правової допомоги № 221 від 11 червня 2021 року «Винагорода за надання правової допомоги» від 11 червня 2021 року, у якому наведений детальний опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та інформації про їх вартість, квитанція про оплату від 13 червня 2021 року на суму 2000 грн, ордер від позивача на адвоката Новікову Н.І., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Новіковою Н.І. (а.с. 44-48).
За таких обставин, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу з позивача на користь відповідача у вказаному розмірі.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині визначення розміру додаткових витрат на утримання дитини. В решті рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2021 року змінити в частині розміру додаткових витрат на утримання дітей.
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) додаткові витрати на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у загальному розмірі 34 551 (тридцять чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят одна) гривня.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

 
Головуючий:                                                                                               М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                                           Н.В. Ігнатченко
 
С.І. Савченко