Справа № 466/1216/22                                Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С. 
Провадження № 22-ц/811/711/22                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія: 96

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Симець В.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2022 року ОСОБА_1  звернувся до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якій просив встановити факт його постійного проживання з ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що після смерті його батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , а також житловий будинок АДРЕСА_2 . Зазначає, що постійно проживав з батьком та здійснював догляд за ним, незважаючи на те, що був зареєстрований за іншою адресою, оскільки його батько потребував постійної сторонньої допомоги у зв`язку зі станом здоров`я. Вказує, що від встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем залежить виникнення його права на спадкування, а якщо виникнення права на спадкування залежить від встановлення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про їх встановлення, за відсутності спору про право, що розглядається за правилами окремого провадження. Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що спадкування відбудеться за законом суперечить обставинам справи, оскільки єдиними спадкоємцями ОСОБА_2 є його сини, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які визначені спадкоємцями в заповіті. Наголошує, що ОСОБА_3 на спадщину не претендує, заяву про прийняття спадщини не подавав, не заперечує факт не прийняття спадщини та визнає факт його спільного проживання зі спадкодавцем, відтак відсутній спір про право. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати.
В судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 27 червня 2022 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 20 червня 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 27 червня 2022 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту пов`язується з виникненням спору про право, оскільки спадкування відбувається за законом, де спадкоємцем окрім заявника, є ОСОБА_3 , який є спадкоємцем за заповітом, відтак справа не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пункт 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:
1) родинних відносин між фізичними особами;
2) перебування фізичної особи на утриманні;
3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;
4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;
5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;
6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;
7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;
8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;
9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).
Відповідно до ч. 4. ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1  звернувся до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якій просив встановити факт його постійного проживання з ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини. 
Встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 з його батьком. ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , заявник обґрунтовує необхідністю оформлення спадщини, отримання ним свідоцтва про право на спадщину.
Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 21 липня 2021 року, виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), підтверджується, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 32773626 від 13 грудня 2012 року підтверджується, що 13 грудня 2012 року ОСОБА_2 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Міхновим О.В.
Згідно із заповітом від 13 грудня 2012 року ОСОБА_2 заповів житловий будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , а житловий будинок АДРЕСА_3 - 
ОСОБА_1 на час своєї смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зняття з місця реєстрації № 81527 від 31 січня 2022 року.
Довідкою № 113 від 02 лютого 2022 року, виданою Офісом Львівської громади смт. Брюховичі, підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьком ОСОБА_2 .
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Листом приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Романчук-Василик В.Р. від 11 лютого 2022 року № 24/02-14 ОСОБА_1 повідомлено, що факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим йому рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено ,що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Колегія суддів звертає увагу, що заявник просить встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем для встановлення прийняття спадщини, в тому числі і на будинок АДРЕСА_1 , які ОСОБА_2 в заповіті від 13 грудня 2012 року заповів ОСОБА_3 .
В заяві ОСОБА_1 зазначає, що інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 на спадщину не претендує, заяву про прийняття спадщини не подава.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_3 звертався до нотаріуса за місцем відкриття спадщини у строки, передбачені статтею 1270 ЦК України, із заявою про відмову від спадщини.
Доводи апеляційної скарги про те, що відсутній спір щодо спадкового майна, оскільки ОСОБА_3 не претендує на прийняття спадщини, не заслуговують на увагу з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази відмови ОСОБА_3 від спадщини, а подана ним заява, яка адресована ОСОБА_1 , в якій він зазначає, що жодних дій щодо прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_2 , не вчиняв, спадщину не приймав, на неї не претендує та жодних претензій до свого брата, ОСОБА_1 не має, не є належним та допустимим доказом відсутності спору щодо спадкового майна, оскільки не посвідчена нотаріально.
Враховуючи те, що  ОСОБА_1  просить встановити факт постійного проживання з  ОСОБА_2  у будинку  АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини для оформлення права на спадкове майно, в тому числі і на майно, яке згідно із заповітом спадкодавець заповів  ОСОБА_3 , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку вбачається спір про право, а відтак заяву слід залишити без розгляду.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2022 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 27.06.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк