Дата документу 02.05.2022 Справа № 336/38/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 336/38/20                 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження №22-ц/807/11/22                            Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
Провадження №22-ц/807/11/22-2   

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
02 травня 2022 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:       	Подліянової Г.С., Маловічко С.В., Дашковської А.В.,	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2020 року, на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерного товариство «Страхова компанія «АРКСА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі - ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерного товариство «Страхова компанія «АРКСА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Свої позовні вимоги ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» обґрунтовує тим, що 17 листопада 2017 року о 12 год. 30 хв. у м. Запоріжжві по вул. Незалежної України, 39, ОСОБА_1 керував автомобілем «Daewoo Lanos» та перед початком руху не переконався в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, чим порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» було пошкоджено, вартість завданого матеріального збитку, відповідно до Звіту проведення оцінки колісного транспортного засобу № 442 від 04 жовтня 2019 року, складає 43143,57 грн. Реальна вартість відновлюваного ремонту склала 66628,56 грн.

Вину ОСОБА_1 у вчинені даної дорожньо-транспортної пригоди встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2018 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в АТ «СК «АХА Страхування» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7453168 від 18 жовтня 2017 року.

24 грудня 2018 року ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» звернулось до АТ «СК «АХА Страхування» з завою про страхове відшкодування збитків, завданих зазначеною ДТП, однак, листом від 02 січня2019 року вих. № 4/у-/19цв АТ «СК «АХА Страхування» відмовило ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з пропуском ними річного строку подання заяви про страхове відшкодування, встановленого п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наених транспортних засобів».

Таким чином, матеріальна шкода, завдана ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 43143,57 грн залишилась не відшкодованою.

Оскільки, страхова компанія АТ «СК «АХА Страхування» в яій була застрахована цивільна-правова відповідальність ОСОБА_1 відмовила ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з чим у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» наявні правові підстави звернутися з позовом безпосередньо до особи, яка завдала шкоди. 

З урахуванням зазначеного, ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» просили суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь 43143,57 грн шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрати пов`язані з проведенням оцінки транспортного засобу у розмірі 6000 грн, витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2020 року позов Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерного товариство «Страхова компанія «АРКСА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» матеріальну шкоду в сумі 43143,57 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» судовий збір у розмірі 1921 грн.

В жовтні 2020 року ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» звернулося до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою про прийняття додаткового рішення щодо стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу.
В заяві зазначили, що під час судового засідання 19 жовтня 2020 року представником позивача було зроблено заяву про надання доказів судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 

Витрати позивача на професійну правничу допомогу сплачується відповідно до додаткової угоди № 7 від 26 листопада 2019 року до Договору про надання юридичних послуг №20/2018/769 від 22 березня 2018 року, укладеного між ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та Авокатським об`єднанням «Всеукраїнська адвокатська допомога».
Згідно з п. 1 додаткової угоди №7 від 26 листопада 2019 року, дана Додаткова угода визначає порядок сплати юридичних послуг (гонорару) Авокатського об`єднання на надання юридичниї послуг (правової допомоги) у спорі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» 43143,57 грн, Авокатське об`єднання зобов`язується здійснювати представництво та захист інтересів клієнта у суді будь-якої ланки на території України, в тому числі у Верховному Суді. 
Вартість послуг передачена п. 2 додаткової угоди №7 від 26 листопада 2019 року.

Враховуючи обсяг наданих юиричних послуг (правової допомоги), узгоджена винагорода за надання юридичних послуг (правової допомоги) у відповідності до Додаткової угоди № 7 від 26 листопада 2019 року за Договром про надання юридичних послуг (правової допомоги) №20/2018/769 від 22 березня 2018 року складає 5197,03 грн.

Вартість послуг узгоджена сторонами, про що свідчить Акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) №20/2018/769 від 22 березня 2018 року №1 від 19 жовтня 2020 року, Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №732 від 19 жовтня 2020 року. 

На підставі активів встановлено рахунок на оплату №732 від 19 жовтня 2020 року.

Відповідно до п. 3.1 додаткової угоди від №7 від 26 листопада 2019 року оплата послуг здійснюється протягом п`яти календарних днів після підписання сторонами Акту надання послуг ((Акту прийому-передачі наданих послуг) і отримання клієнтом (ПАТ «Запоріжсталь») рахунків від Адвокатського об`єднання. 
Відповідні витрати на професійну правничу допомогу сплачується клієнтом після відповідних судових засідань на підставі рахунку та Акту надання послуг.

На підставі вищевикоаленого просив суд прийняти додаткове рішення стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5197,03 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2020 року заяву представника позивача Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» - адвоката Прокопенка М.О. про ухвалення додаткового рішення у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5197,03 грн.

Не погоджуючись з рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2020 року та додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне затосування норм матеріального права, просив рішення рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2020 року та додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а також відмовити в стягненні витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що страхову виплату потерпілому повинна виплатит саме страхован компанія, а не він. Зазначає, що ним було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПАТ «Страхова компанія « АТ СК АХА Страхування» на терперішній час нова назва «Страхова компанія « АРКС» АRX, страховий поліс № АК/7453168 від 18 жовтня 2017 року. Згідно полісу ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілих під час ДТП складає 200000 грн, за шкоду, заподіяну майну 100000 грн. Поліс на момент ДТП діяв, тому, саме страхова компанія в рамках ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн повинна відшкодувати позивачу шкоду, завдану пошкодженням належного йому автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , оскільки розмір завданої шкоди потерпілому не перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідалності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів»). Сам лише факт порушення страхувальником визначеного договором порядку повідомлення про настання страхового випадку за наявності повідомлення про настання такого випадку, не може бути підставою для відмови у здійсненніі страхової виплати. Відповідно до п.36.7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач отримавши відмову у виплаті страхового відшкодування від страховика, не оскаржив її в судовому порядку, відразу пред`явив вимогу до нього, що суперечить меті інституту страховування цивільно-правової відповідальності. Тому, саме страхова компанія в рамках ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн повинна відшкодувати позивачу шкоду, завдану пошкодженням належного йому автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Оскільки він просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову, то витрати на правову допомогу з нього також не повинні стягуватись. 

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження і апеляційна скарга направлені позивачеві за його місцезнаходженням. Учасники справи повідомлені про відкриття апеляційного провадження та розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного позовного провадження шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті апеляційного суду.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000,00 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270 грн (2270 грн х 100 = 227 000,00 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 43143,57 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якї не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2021 року було зупинено провадження у даній справі на підставі пункту 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 147/66/17. 

Ухвалою Запорізького аеляційного суду від 22 лютого 2022 року апеляційне провадження у даній справі було поновлено.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.
Спірні правовідносини сторін виникли з приводу відшкодування шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за догором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог позивача, оскільки відповідно до ст. 37 Законгу України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) окрім іншого є: 37.1.4 неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Проте, враховуючи те, що позивач, як потерпіла особа звернувся до АТ «СК «АХА Страхування» із заявою про страхове відшкодування стосовно ДТП від 17 листопада 2017 року лише 24 грудня 2018 року, тобто з пропуском річного строку, а страховою компанією йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з несвоєчасним поданням заяви про страхове відшкодування, тому завдана ПАТ Запоріжсталь» шкода внаслідок ДТП у розмірі 43143.57 грн, витрати пов`язані з проведенням оцінки транспортного засобу у розмірі 6000 грн повинна бути відшкодована відповідачем, як винною особою у скоєнні ДТП, яка мала місце 17 листопада 2017 року. Ухвалючи додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу врахував складність справи та виконання адвокатом робіт, час, витрачний адвокатом, обсяг наданих адвокатом послуг, тому витрати на правничу дпомогу у розмірі 5197,03 грн є доведеними та підлягають стягненню з відповідача. 

        З вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, оскількивисновки суду ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та зроблені з порушенням норм процесуального права з огляду на таке.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з положеннями статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 17 листопада 2017 року о 12 год. 30 хв. у м. Запоріжжі по вул. Незалежної України, 39, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_3 , перед початком руху не переконався в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, чим порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01.11.2018 р. №
336/6861/17 провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності
 ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП закрито за
закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

При цьому, в даній постанові суд першої інстанції дійов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху, суд кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП як порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинло пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Дана постанова суду набрала законної сили 14 листопада 2018 року (а.с.6-7).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою N 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою N 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Вказані обставини сторонами по справі не заперечуються.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником транспортного засобу VOLKSWAGEN MULTIVAN, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 є ВАТ «Запорізький металургійний комбінат» (а.с.101-102).

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Частинами першою-третьою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Проте, апеляційний суд наголошує, що із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність водіїв обох транспортних засобів була застрахована.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу DAEWOO LANOS державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_3 , на момент ДТП застрахована у встановленому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в Акціонерному товаристві «Страхова компанія «АХА Страхування» відповідно до Полісу серії АК/7453168 від 18 жовтня 2017 року, який станом на момент вчинення ДТП 17 листопада 2017 року є діючим (а.с.239).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу VOLKSWAGEN MULTIVAN, державний реєстраційний номер НОМЕР_2  ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», на момент ДТП застрахована у встановленому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в ПРАТ «СК «Арсенал страхування» відповідно до Полісу серії АК/5426073 строком дії до 31 грудня 2017 року (а.с.237).

Так, згідно з копією полісу серії АК/7453168 від 18 жовтня 2017 року відповідальність водія автомобіля DAEWOO LANOS державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , застрахована страховиком Акціонерному товаристві «Страхова компанія «АХА Страхування», строк дії полісу з 18 жовтня 2017 року по 17 жовтня 2018 року, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200000 грн за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн, франшиза - нуль грн (а.с.239).

23 листопада 2017 року ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» звернулися до страхової компанії в якій був застрахований пошкоджений автомобіль під час ДТП, а саме до ПРАТ «СК «Арсенал страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку по договору. З тексту вказаного повідомлення вбачається, що дата та час події: 17 листопада 2017 року 12-30 год., час фіксації повідомлення про подію 17 листопада 2017 року 13-50 год. (а.с.237).

22 листопада 2017 року автотоварознавцем ОСОБА_4 в присутності представника ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» Бондаренка В.Г. було складено Протокол огляду транспортного засобу VOLKSWAGEN MULTIVAN, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який підписаний вказаними особами (а.с 23 -24).

24 грудня 2018 року ПАТ «Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь» звернувся до страхової компанії застрахованого автомобіля винуватця ДТП Акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» із заявою  про виплату страхового відшкодування стосовно ДТП від 17 листопада 2017 року (а.с.8).

02 січня 2019 року АТ « Страхова компанія « АХА Страхування» на адресу ПАТ «Запоріжсталь» було направлено відповідь про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування у зв`язку з несвоєчасним поданням заяви про страхове відшкодування стосовно ДТП від 17 листопада 2017 року з посиланням на п. 37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( а.с. 9).

04 жовтня 2019 року ФОП ОСОБА_4 за замовленням ВАТ «Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь» за результатами проведення оцінки 22 листопада 2017 року колісного транспортного засобу VOLKSWAGEN MULTIVAN, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 було складено Звіт № 442, відповідно до якого, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля, в цінах на дату 27 жовтня 2017 року, ремонта калькуляції 25 вересня 2019 року, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників, що підлягають заміні - 43143,57 грн (а.с.13-36).

За проведення дослідження та складення звіту відповідно до Договору про надання послуг №20/2019/4389 від 02 вересня 2019 року, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та замовником послуг ВАТ «Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь» (а.с.37-39), останній сплатив кошти за складання звіту у розмірі 6000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №193518 (а.с.40). 

Відповідно до Наряду-замовлення 0000000289 ТОВ «Інтеравто груп Запоріжжя», відкритого 17 травня 2018 року, закритого 05 червня 2018 року, складеного на замовлення ВАТ «Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь» та рахунку-фактури № СФ-0000121 від 05 червня 2018 року, зазначено перелік робіт та використаних матеріалів для здійснення відновлюваних робіт (ремонту) пошкодженого під час ДТП автомобіля VOLKSWAGEN MULTIVAN, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на загальну суму 666288,56 грн (а.с.11), які 30 жовтня 2018 року були перераховані замовником ВАТ «Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь» виконавцю ТОВ «Інтеравто груп Запоріжжя», що підтвержуєься платіжним дорученням №60895 (а.с.10, а.с. 12).

Статтею 1 Закону України "Про страхування" N 85/96-ВР передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон N 1961-IV.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-1V.

Закон України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон N 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Законом N 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону N 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону N 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону N 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Разом з тим свої особливості має порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Стаття 1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність.

Вказаною статтею передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Суб`єктом відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди.

Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик повинен виплатити потерпілому страхове відшкодування в порядку, передбаченому Законом N 1961-IV.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом N 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, вказана норма у главі 82 ЦК України визначає особливості розподілу повної відповідальності (стаття 1166 ЦК України) між особою, яка заподіяла шкоду та її страховиком. Стаття 1194 ЦК України, встановивши межі відповідальності особи, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність у розмірі, що перевищує страхове відшкодування, тим самим покладає решту відповідальності на страховика.

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-1V у страховика ( страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності ( стаття 3 Закону № 19611V). 

Аналогічна правова позиція вмкладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17.

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, під час розгляду такого спору слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. 

З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобу DAEWOO LANOS державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортний засіб VOLKSWAGEN MULTIVAN, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належний потерпілому ВАТ «Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь» пошкоджено, отже завдано матеріальної шкоди.

Відповідно до висновку № 442 від 04 жовтня 2019 року, вартість відновлюваного ремонту без урахування зазначення коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля VOLKSWAGEN MULTIVAN, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті пошкодженя становить 43143.57 грн, 6000 грн витрати, пов`язані з проведенням оцінки транспортного засобу, а всього 49143.57 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля DAEWOO LANOS державний реєстраційний номер НОМЕР_3 була застрахована у Акціонерному товаристві «Страхова компанія «АХА Страхування» то це товариство мало б виплатити потерпілому внаслідок ДТП майна ПАТ «Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь» страхове відшкодування у розмірі 43143.57 грн, 6000 грн витрати, пов`язані з проведенням оцінки транспортного засобу, оскільки спричинена шкода не перевищує ліміту відповідальності страховика, тобто знаходиться в межах страхової суми. Водночас, ОСОБА_1 мав би відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, якщо така була б наявна.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 звертає увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика ( страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.
Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення. 
Відповідно до цього закону та статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин.

За змістом зазначених норм права встановлюється, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії: можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

При здійсненні цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчать про свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Цивільне законодавство встановлює правило, згідно з яким нездійснення особою своїх майнових прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом ( частина друга статті 12 ЦК України). При цьому, ЦПК України містить норми, коли нездійснення цивільних прав є підставою для припинення цивільного права, настання інших негативних правових наслідків для носія такого права. 

Поняття відмови від права не є отожним поняттю нездійснення права. Відмова від належного особі права припиняє таке право.

Припинення ж права на відновлення або захист порушеного права, право на відшкодування шкоди за рахунок певної особи не позбавляє особу взагалі цивільного права, але має наслідком неможливість отримання відновлення порушеного права або відшкодування шкоди тощо за рахунок певної особи ( Припинення поруки, пропуск позовної давності до одного з боржників). При цьому особа не позбавлена права на отримання захисту або відновлення порушеного права від іншого боржника за його наявності.
Таким чином, припинення цивільного права має бути передбачено законом, на відміну від чого припинення права на отриання відшкодування від певної особи не позбавляє особу цивільного права, а лише позбавляє її можливості отримати відшкодування від цієї особи.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону N 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону N 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1 статті 331 Закону N 1961-IV).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної дорожньо-транспортної пригоди (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 910/7449/17).

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі N 465/4287/15 зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону N 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає.

Поняття "преклюзивні строки" здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю "позовна давність" (строк захисту порушеного права особи).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.
Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону N 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трирічного строку, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон N 1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілої особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій нормі.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі N 147/66/17.

Як встановлено судом, згідно з копією полісу АК/7453168 від 18 жовтня 2017 року страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 100000 грн, франшиза - нуль гривень. 

При цьому, відповідно до Звіту ФОП ОСОБА_4 про проведення оцінки 22 листопада 2017 року колісного транспортного засобу VOLKSWAGEN MULTIVAN, державний реєстраційний номер НОМЕР_2  № 442 від 04 жовтня 2019 року, вартість матеріального збитку, завданого ВАТ «Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь» внаслідок пошкодження його автомобіля у ДТП 17 листопада 2017 року складає 43143,57 грн та вартість здійсненого відновлюваного ремонту ТОВ «Інтеравто груп Запоріжжя» відповідно до Наряду-замовлення 0000000289, відкритого 17 травня 2018 року, закритого 05 червня 2018 року та рахунку-фактури № СФ-0000121 від 05 червня 2018 року, склало 666288,56 грн, сплаченого ВАТ «Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь», що не перевищує ліміт страхового відшкодування згідно з вищевказаним полісом АК/7453168 від 18 жовтня 2017 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц, на яку послався заявник в апеляційній скарзі, зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом N 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону N 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. 

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ПАТ «Запоріжсталь» звернулося до АТ «СК «АХА Страхування» із заявою про страхове відшкодування стосовно ДТП від 17 листопада 2017 року 24 грудня 2018 року ( вх. № 113/у-18 від 27 грудня 2018 року) ( а.с. 8).

Листом АТ «СК «АХА Страхування» від 02 січня 2019 року вих. № 4/у-/19цв у здійсненні виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб VOLKSWAGEN MULTIVAN, державний реєстраційний номер НОМЕР_2  ПАТ «Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь» відмовлено у зв`язку з пропущенням річного строку на звернення з відповідною заявою(п.37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (а.с.9). 

Разом з тим, з відповідним позовом про відшкодування матеріальної шкоди у межах ліміту страхового відшкодування до АТ «СК «АХА Страхування» позивач ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» до суду не звертався.

Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі N 147/66/17 відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі N 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі N 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі N 6-954цс16).

З огляду на зазначене, уточнення правових позицій, встановлених у пунктах 149, 150 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про альтернативне право потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування.

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що іншої норми яка б визначила особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у  главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі N 147/66/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

У п. 133 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі N 147/66/17 зазначено, що аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учаснимків правовідносин ( стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди ( стаття 1166 ЦК України), з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді ( стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведенності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанія) в судовому порядку протягом позовної давності.
Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач не посилається на те, що незвернення до страховика (страхової компанії) було обумовлено обставнинами, які не залежали від його дій, та ним було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів. 

Крім того, колегія суддів зазначає, що отримавши відмову у виплаті страхового відшкодування позивач звернувся з позовом лише до винуватця ДТП ігноруючи вищезазначені норми законодавства та маючи право на звернення до суду з позовом до ПАТ «Страхова компанія АРКС» за захистом свого порушеного права в межах строку позовної давності із зазначенням обґрунтованих причин пропуску річного строку звернення до страхової компанії за відшкодуванням матеральної шкоди спричиненої власнику автомобіля внаслідок неправомірних дій винуватця ДТП.

Також, судом першої інстанції не враховано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою лише у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди відповідно до положень ст. 1194 ЦК України. Між тим судом апеляційної інстанції встановлено достатність ліміту відповідальності страховика для відшкодування завданої позивачеві шкоди.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання названого принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Пунктами 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на надану оцінку аргументам апеляційної скарги та висновкам суду першої нстанції, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обгрунтованою. Отже, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2020 року у цій справі підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерного товариство «Страхова компанія «АРКСА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП .
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Оскільки апеляційна скарга апеляційним судом  підлягає задоволенню, а рішення  Шевченківського районного суду м. Запоріжжя  від 19 жовтня 2020 року у цій справі скасованню та ухваленню нового рішення, про відмову у задоволенні позову ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», що виключає стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу на користь позивача відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.
Отже, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2020 року у цій справі також підлягає скасуванню, а в задоволенні заяви представника позивача Публічного акціонерного товариства «Заопрізький металургійний комбінат «Заопоріжсталь» - адвоката Прокопенка Максима Олександровича про ухвалення додаткового рішення та стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Заопріжсталь» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5197.03 грн слід відмовити.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України ОСОБА_1 має право на компенсацію позивачем суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, в розмірі 2881,50 грн.
Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2020 року, Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2020 року у цій справі скасувати .

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерного товариство «Страхова компанія «АРКСА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , відмовити.

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» - адвоката Прокопенка Максима Олександровича до ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5197.03 грн -відмовити. 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь  ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2881,50 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Повна постанова складена 02 травня 2022 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Дашковська А.В.	Маловічко С.В.