справа №991/2157/22
провадження №1-кс/991/2175/22

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 
У Х В А Л А
«01» липня 2022 року                                                                 м. Київ
Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду  ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання  ОСОБА_2 , заявниці ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Національного антикорупційного бюро України, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:
До Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Національного антикорупційного бюро України, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення про кримінальне правопорушення.

Обставини, якими обґрунтована скарга.
Скарга  ОСОБА_3 обґрунтована тим, що 22 червня 2022 року вона подала повідомлення про злочин до НАБУ через засоби комунікації, а саме звернення громадян на їх сайті. Однак, до цього часу відомості про кримінальні правопорушення, викладені в її повідомленні до ЄРДР не внесені, а розслідування не розпочато. Така бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, на переконання заявниці, суперечить вимогам КПК України, в зв`язку з чим вона просить зобов`язати уповноважену особу НАБУ внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування, про що її повідомити через засоби комунікації.

Позиція сторін у судовому засіданні.
В судовому засіданні ОСОБА_3 свою скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав, викладених у ній.
Представник НАБУ в судове засідання не з`явився, на електронну пошту надійшли письмові пояснення їх представника за довіреністю ОСОБА_4 , в яких зазначено, що до НАБУ надійшло повідомлення ОСОБА_3 від 22 червня 2022 року щодо можливих протиправних дій посадових осіб правоохоронного органу та суду, а також можливого неналежного здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях за обставин, викладених у повідомленні, та з інших питань. За результатами первинного опрацювання повідомлення було встановлено, що у ньому не наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності НАБУ, у зв`язку з чим на час його розгляду встановлено відсутність підстав для застосування Національним бюро наданих повноважень. У зв`язку з цим, вказане повідомлення листом від 24 червня 2022 року №11-006/10293 скеровано для розгляду відповідно до компетенції Офісу Генерального прокурора та Державного бюро розслідувань, про що автора повідомлено та надано відповідне роз`яснення листом із аналогічними реквізитами. Представник зазначає, оскільки бездіяльність з боку службових осіб Національного бюро, яка може бути оскаржена до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, у цьому випадку відсутня, в зв`язку з цим просить в задоволенні скарги відмовити та розглянути справу без участі представника НАБУ.
Керуючись положеннями ст.ст. 26, ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується, оскільки це не є перешкодою для розгляду відповідної скарги.

Встановлені обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.
Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали скарги з додатками, слідчий суддя зазначає про наступне.
Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України (ст. 26 КПК України).
За змістом ч.2 ст.33-1 КПК України, слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду.
Предметна підсудність цього суду визначається статтею 33-1 КПК України, якою встановлено, що Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці ст.45 КК України, ст. ст. 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених п. 1-3 ч.5 ст. 216 КПК України.
У примітці до ст.45 КК України зазначено, що корупційними кримінальними правопорушеннями вважаються кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410 КК України, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу.
Таким чином, процесуальним законом визначено перелік злочинів, які підсудні Вищому антикорупційному суду.
Оскільки ОСОБА_3  у заяві про вчинення злочину зазначає про ймовірне вчинення кримінальних правопорушень, передбаченихст.ст. 191, 209, 364, 376 КК України службовими (посадовими) особами правоохоронних органів, четвертого відділу територіального управління ДБР у м. Львові, прокурорами Івано-Франківської місцевої прокуратури, чиновниками керівних органів судів та суддями Тисменицького районного суду ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), Тлумацького районного суду ( ОСОБА_7 ,, ОСОБА_8 ), Городенківського районного суду ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ), Івано-Франківського апеляційного суду в Івано-Франківській області та Верховного суду України, народним депутатом України ОСОБА_12 , слідчий суддя вважає за можливе дослідити подану скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого (детектива) в порядку, передбаченому цим Кодексом.
На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого (детектива), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).
За змістом ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. 
Виходячи з аналізу кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. 
Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана, з одного боку, забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого – виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.
Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Зі змісту повідомлення ОСОБА_3  про вчинення кримінального правопорушення від 22 червня 2022 року вбачається, що у ньому викладені обставини про ймовірне вчинення кримінальних правопорушень, передбаченихст. ст. 191, 209, 364, 376 КК України службовими (посадовими) особами правоохоронних органів, четвертого відділу територіального управління ДБР у м. Львові, прокурорами Івано-Франківської місцевої прокуратури, чиновниками керівних органів судів та суддями Тисменицького районного суду ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), Тлумацького районного суду ( ОСОБА_7 ,, ОСОБА_8 ), Городенківського районного суду ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ), Івано-Франківського апеляційного суду в Івано-Франківській області та Верховного суду України, народним депутатом України ОСОБА_12 , а коротким викладом обставин зазначено, що вона є потерпілою рейдерської діяльності групи осіб (ОЗГ АСПешніків), які за змовою між собою, вчиняють злочини та чинять перепони в повернені її майна (як правонаступниці за спадщиною від матері), що отримане ними злочинним шляхом. Зазначає, що з цього приводу вона зверталася особисто, як в усній, так і в письмовій формах до правоохоронних органів, прокуратури в Івано-Франківській області, і через клопотання-заяви до суддів, які розглядали та розглядають справу №352/611/18. Проте, їй надаються лише відписки, відговори та відмови у повернені майна, закриваються кримінальні справи, перекваліфіковуються, в загальному порядку не здійснюється досудове розслідування, не виконуються ухвали судів щодо вчинення слідчих, слідчо-оперативних дій та не проводяться інші необхідні заходи. Всі ці протиправні дії, як зазначає заявниця, вчиняються зазначеними в заяві особами, організованими народним депутатом України ОСОБА_12 .
На думку слідчого судді, викладені у повідомленні  ОСОБА_3 обставини не є такими, що зумовлюють початок досудового розслідування, який в свою чергу розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а як вбачається з самого повідомлення, у ньому не наведено конкретних відомих заявниці відомостей, що можуть свідчити про вчинення зазначеними у повідомленні особами кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.ст. 191, 209, 364, 376 КК України. При цьому, заявниця не наводить у повідомленні будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували зазначене, а висуває загальне припущення про можливе вчинення протиправних дій певними особами, ґрунтуючись виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності дій, зазначених в повідомленні осіб правоохоронних органів, прокуратури та суду, власному аналізі і бачені норм законодавства про кримінальну відповідальність і не посилається при цьому на будь-які докази, які підтверджують ці обставини.
Вказане, на думку слідчого судді, позбавляє орган досудового розслідування можливості провести перевірку конкретних фактів на предмет наявності/відсутності у діях/бездіяльності особи складу злочину, в той час, як така перевірка на стадії внесення відомостей покликана в тому числі для недопущення перевантаження правоохоронної системи безпідставними та абстрактними повідомленнями про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь.
Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.
Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних. 
Крім того, слід зазначити, що ст. 124 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються, як і оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі. 
Зі змісту поданого  ОСОБА_3 повідомлення про злочин також вбачається, що її доводи, крім іншого, зводяться до незгоди з ухваленими суддями рішеннями під час здійснення ними правосуддя у справі №352/611/18.
Однак, орган досудового розслідування не є тим органом, який вправі надавати правову оцінку судовим рішенням і процесуальним діям судді, оскільки це не може бути підставою для його кримінальної відповідальності, а може бути лише підставою для застосування інших визначених законом заходів впливу на суддю, зокрема заходів дисциплінарного впливу.
За наведених обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що підстави для зобов`язання уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України виконати вимоги ст. 214 КПК України та внести до ЄРДР відомості про можливе вчинення кримінальних правопорушень, викладених у повідомленні ОСОБА_3 від 22 червня 2022 року, відсутні, а тому в задоволенні таких її вимог слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ :
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Національного антикорупційного бюро України, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя                                                                  ОСОБА_13