Справа № 2-1390/11                                                                                                           Головуючий в суді І інстанції Кравченко М.В.
Провадження № 22-ц/824/2587/2022                                                                                           Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 червня 2022 року                                                                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,
за участі секретаря Примушка О.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича, стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця Голяченко І.П. На обґрунтування вказаної скарги зазначав, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. перебуває виконавчий лист № 2-1390/21 виданий 24.10.2012 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором в сумі 441 969, 33 доларів США, що еквівалентно 3 522 495, 56 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання в сумі 4429,40 грн., та судові витрати в сумі 1820,00 грн., а всього 3 528 744,96 грн.
Постановою приватного виконавця від 31.07.2020 року було відкрито провадження № 62702956.
Скаржник не погоджується із загальною сумою зазначеною у постанові про відкриття виконавчого провадження, оскільки вказує, що ним вже було частково погашено заборгованість. В той же час, станом на дату подання даної скарги до суду, приватним виконавцем не зменшено суму заборгованості та не внесені відповідні відомості до постанови про виконавче провадження № 62702956 від 31.07.2020 року.
Вказує також, що 08 квітня 2021 року скаржнику поштою надіслана вимога приватного виконавця, про необхідність сплати повної суми заборгованості.
На підставі викладеного, просив суд визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. по виконавчому провадженню № 62702956 згідно виконавчого листа № 2-1390/11 виданого 24.10.2012 року Обухівським районним судом Київської області, а саме дії щодо вимог приватного виконавця про надання ОСОБА_1 копій документів: паспорта громадянина України, закордонного паспорта, довідки про склад сім`ї, надання приватному виконавцю доступу до будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця, щодо зменшення розміру заборгованості та не внесення відповідних змін до постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.07.2020 року.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року в задоволенні скарги відмовлено.
Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
Обґрунтовував доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд належним чином не обґрунтував відмову у задоволенні скарги, а також не перевірив законність дій приватного виконавця. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції встановив, що дії приватного виконавця відповідали положенням Закону України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. перебуває виконавчий лист № 2-1390/21 виданий 24.10.2012 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором в сумі 441 969, 33 доларів США, що еквівалентно 3 522 495, 56 грн. пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання в сумі 4429,40 грн., та судові витрати в сумі 1820,00 грн., а всього 3 528 744,96 грн.
Постановою приватного виконавця від 31 липня 2020 року було відкрито провадження (ВП 62702956) по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого документу на загальну суму 3 528 744,96 грн. 
18 серпня 2020 року від представника боржника до приватного виконавця надійшло клопотання, в якому він просив внести зміни до постанови про відкриття виконавчого провадження від 31 липня 2020 року, замінивши суму 3 528 744,96 грн. на суму 3 513 653,83 грн. 
Посилався на те, що в постанові Апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2018 року у справі №2-1390/11 судом встановлено, що під час виконання рішення суду державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Київській області розпорядженням старшого державного виконавця зараховано грошові кошти у сумі 27 317 грн., що надійшли 13 серпня 2013 року на рахунок відділу з обліку депозитних сум при примусовому виконані виконавчого листа, як кошти виконавчого збору на користь держави у розмірі 974,25 грн.; 9742,51 грн. як часткова сплата боргу. Платіжними дорученнями від 28 жовтня 2013 року, 06 грудня 2013 року перераховано виконавчий збір згідно розпорядження державного виконавця в розмірі 548,89 грн., 960,23 грн., а також 9602,27 грн. та 5488,86 грн. в рахунок погашення заборгованості.
Згідно виклику-вимоги №2789 від 08 квітня 2021 року приватним виконавцем зобов`язано боржника надати копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон, довідку про склад сім`ї, висунуто вимогу надання безперешкодного доступу приватному виконавцю та іншим учасникам виконавчих дій, проведення яких призначено на 30 квітня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , до будівель та споруд, приміщень, земельних ділянок за вказаною адресою.
Згідно довідки №144 від 28 серпня 2020 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повідомлено, що ОСОБА_1 здійснив часткове погашення заборгованості по кредитному договору №CL-013/351/2008 від 25 липня 2014 року на суму 9 742,50 грн., та що ОСОБА_1 не здійснював погашення заборгованості по кредитному договору №ML-013/206/2007 від 05.10.2007 року.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.  
Згідно п. 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. Наказом МЮУ №512/5 від 02.04.2012 року, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.
У письмових поясненнях приватний виконавець вказував, що на виконавчому листі №2-1390/11 виданого 24.10.2012 Обухівським районним судом Київської області, містилося дві відмітки про його повернення на підставі ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: 16.01.2019 року виконавчий лист повернутий стягувачу головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області Клітченко О.А., та 20.05.2020 виконавчий лист повернуто стягувачу приватним виконавцем Трофименко М.М., відмітки щодо проведення стягнення на виконавчому листі не міститься.
Згідно п. 22 Інструкції, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як диспозитивність.
Отже, з урахуванням наведених норм Закону, повноваження державного виконавця щодо вжиття ним заходів щодо примусового виконання рішень і вчинення виконавчих дій, передбачені Законом, мають реалізовуватись ним неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі.
Відповідно до ч.5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.
Відповідно до п.4, 5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх.
Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.
Невиконання боржником рішень і законних вимог державного виконавця унеможливлює чи ускладнює виконання рішення.
Отже, в силу ч. 4 ст. 18 і п. 1 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний виконувати рішення і законні вимоги державного виконавця та не ухилятись від їх виконання.
В силу диспозитивності положень п. п. 3, 21 і ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та імперативності положень абз. 1 ч. 4 ст. 18 Закону всі адресовані боржнику законні вимоги державного виконавця щодо надання відомостей про доходи і майно боржника є обов`язковими для виконання боржником незалежно від здійснення державним виконавцем безпосереднього доступу до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних та/або отримання від банківських та інших фінансових установ інформації про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 19 Закону державний виконавець самостійно (на власний розсуд) визначає потребу в поясненнях, довідках та іншій інформації, в тому числі конфіденційну, необхідних для проведення виконавчих дій.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії приватного виконавця вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», позаяк згідно ст. 24, 26 Закону приватним виконавцем правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у розмірі 3 528 744,96 грн., та, керуючись принципом диспозитивності, здійснено всі виконавчі дії у межах своїх повноважень та на підставі Закону.
Твердження апелянта щодо не врахування місцевим судом висновків викладених у постанові Апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2018 року у справі №2-1390/11 щодо часткового погашення ним суми заборгованості, як на підставу для зобов`язання приватного виконавця внести зміни до постанови про відкриття виконавчого провадження, оцінюються колегією суддів критично, оскільки згідно п.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, постанова як окремий документ повинна містити, серед іншого, назву виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивну частину виконавчого документа, а згідно резолютивної частини виконавчого листа № 2-1390/21, сума, що підлягає стягненню становить 3 528 744,96 грн., про що було вказано у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                     Судді: