ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня  2022 року                                                                                  
м. Чернівці
справа № 725/22/22
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.
секретар Паучек І.І.
позивач  ОСОБА_1 
відповідач Територіальна громада міста Чернівці в особі Чернівецької міської ради
апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 березня 2022 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Нестеренко Є.В.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.
Просила визначити їй додатковий строк для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю два місяці.
Посилалася на те, що позивачці стало відомо, що матір`ю ОСОБА_2 за життя та братом без її участі та згоди була приватизована квартира АДРЕСА_1 .
Зазначала, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті матері та має право на спадщину. З заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті матері в строк, визначений законом, позивачка не зверталась через важкий стан свого здоров`я.
Вважала, що пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 березня 2022 року в позові відмовлено.
Суд виходив з того, що причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не є об`єктивними та непереборними, оскільки позивачка мала реальну можливість скористатися своїм правом звернення до нотаріуса з відповідною заявою в межах строку, встановленого законом, або у найкоротший проміжок часу після його закінчення.
Суд врахував ту обставину, що спадщина була прийнята іншим спадкоємцем та з моменту закінчення строку для подання заяви про прийняття спадщини та фактичним поданням такої заяви пройшов значний строк (більше шести років).
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.
Вважає, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що позивачка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин.
Також зазначає, що судом надано неналежну оцінку доказам, які підтверджують поважність пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інший учасник справи відзив на апеляційну скаргу не подавав.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00033538884 від 5 листопада 2021 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 5 листопада 2021 року, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 20 жовтня 2021 року (а.с.6-8).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 8 грудня 2014 року серії НОМЕР_4 (а.с.9).
З постанови державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори Чернівецької області Прядка І.І. вбачається, що ОСОБА_3 , син ОСОБА_2 , прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини і 9 листопада 2015 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Вказаною постановою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що належить її матері ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини та не надала документів, які б свідчили про те, що вона постійно проживала разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.27).
З листа Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці №745/27.12-13 від 10 лютого 2022 року вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.38).
Згідно листа Першої чернівецької державної нотаріальної контори Чернівецької області № 384/02-14-354/2021 від 26 травня 2022 року єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 , що прийняв спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В. 30 грудня 2014 року за реєстровим № 8610, є його дочка ОСОБА_4 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.
Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду про можливість вирішення спору без залучення у справі належного відповідача.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження N 12-80гс20) вказано, що відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Разом із тим, частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц (провадження N 61-61цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі N 308/3162/15-ц (провадження N 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі N 127/93/17-ц (провадження N 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі N 570/3439/16-ц (провадження N 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі N 372/51/16-ц (провадження N 14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі N 554/10058/17 (провадження N 14-20цс19).
Відповідачами у справі щодо визначення додаткового строку на прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , є брат позивачки ОСОБА_3 .
Оскільки апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а єдиним його спадкоємцем, що прийняв спадщину за заповітом, є його дочка ОСОБА_4 , саме вона є належним відповідачем у даній справі.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 7 жовтня 2020 року у справі № 182/4932/17.
Апеляційний суд у силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 367, 374 ЦПК України, не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд.
Ці недоліки не можуть бути усунені при розгляді справи апеляційним судом.
У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що в позові слід відмовити з тієї підстави, що він пред`явлений до неналежного відповідача.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, який  Верховний Суд виклав у постанові від 5 серпня 2020 року у справі № 733/529/17.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, але помилився щодо мотивів такої відмови.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення  з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його мотивувальну частини слід змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382  ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 березня 2022 року, виклавши її в редакції цієї постанови.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 31 травня 2022 року

Головуючий                                                           О.О. Одинак
Судді:                                                               М.І. Кулянда
                                                       Н.Ю. Половінкіна