УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №290/1310/21 Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М.В. 
Категорія 32 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,
за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №290/1310/21 за заявою  ОСОБА_1 та Селянського (фермерського) господарства «Шанс» про забезпечення позову 
у справі за позовом  ОСОБА_1 та Селянського (фермерського) господарства «Шанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-РЕГІОН ЛЮБАР» про визнання недійсними договорів оренди землі
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-РЕГІОН ЛЮБАР», поданою через представника Борисову Лілію Вікторівну,
на ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 05 січня 2022 року, яка постановлена під головуванням судді Ковальчука М.В. у смт. Романові,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та Селянське (фермерське) господарство «Шанс» (далі - СФГ «Шанс») звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-РЕГІОН ЛЮБАР» (далі - ТзОВ «АГРО-РЕГІОН ЛЮБАР») про визнання недійсними та скасування договорів оренди земельних ділянок площею 50,4218 га з кадастровим номером 1821481000:13:000:0002 та площею 16,3051 га з кадастровим номером 1821481000:15:000:0125, які укладені між відповідачами  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО-РЕГІОН ЛЮБАР».

04 січня 2022 року до Романівського районного суду Житомирської області надійшла заява  ОСОБА_1 та Селянського (фермерського) господарство «Шанс» про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ТзОВ «Агро регіон Любар» проводити будь-які роботи на земельних ділянках площею 50,4218 га з кадастровим номером 1821481000:13:000:0002 та площею 16,3051 га з кадастровим номером 1821481000:15:000:0125 до винесення рішення у справі.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідачі можуть розпочати сільськогосподарські роботи на землях, але ніхто із них не знає де конкретно розташована його земельна ділянка. За таких обставин сільськогосподарські роботи з боку відповідачів можуть призвести до непоправних наслідків.

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 05 січня 2022 року заява  ОСОБА_1 та Селянського (фермерського) господарства «Шанс» про забезпечення позову задоволена. Заборонено  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 та Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРО - РЕГІОН ЛЮБАР» проводити будь-які роботи на земельних ділянках площею 50,4218 га з кадастровим номером 1821481000:13:000:0002 та площею 16,3051 га з кадастровим номером 1821481000:15:000:0125 до набрання рішенням законної сили.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-РЕГІОН ЛЮБАР», не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, через представника ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просять ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволені заяви про забезпечення позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовують тим, що позивачами не зазначені, до яких конкретно наслідків можуть призвести дії відповідачів та яким чином це може вплинути на виконання судового рішення, яке буде прийняте за заявленими позовними вимогами. Окрім того, до заяви не надано жодного письмового доказу порушення відповідачами прав чи свобод осіб. Також позивачі звернулися до суду з вимогою про недійсність правочину, що полягає у констатації цього факту. Таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню. За таких обставин, суд першої інстанції неправильно вважав, що незабезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі №700/720/17. У заяві про забезпечення позову позивачі не оспорюють право власності відповідачів на належні їм частки в земельних ділянках, не наводять доказів скасування права власності відповідачів на частки в земельних ділянках, не заперечують проти права користуватися та розпоряджатися власним майном. 

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін. При цьому зазначають, що відповідачі, знаючи про перебування їх земельних ділянок у спільній частковій власності, передали в оренду земельні ділянки, які їм не належать. Вжиття заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивачів та інтересів інших землевласників, а тому заходи забезпечення є обґрунтованими, адекватними та співмірними заявленим позовним вимогам. Даний вид забезпечення позову не обмежує право власності відповідачів, а лише забороняє тимчасово до розгляду спору до суті проводити роботи, тобто тимчасово користуватися майном, яке належить, у тому числі відповідачам, на праві спільної часткової власності.

За клопотаннями представників сторін судове засідання проводилося в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні представник відповідачів адвокат Борисова Л.В. апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених у ній. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Представник позивачів адвокат Кушнірчук В.М. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін. Пояснив, що наразі обробіток спірної земельної ділянки здійснює СФГ «Шанс». Якщо ТзОВ ««АГРО-РЕГІОН ЛЮБАР» до вирішення спору по суті розпочне сільськогосподарські роботи на цій земельній ділянці, то це призведе до непоправних наслідків – вирішення конфлікту силовим шляхом, що неприпустимо.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Частиною першою та другою ст.149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Відповідно до пункту 2 частини першої ст.150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою ст.150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 та СФГ «Шанс» звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати недійсними договори оренди земельних ділянок площею 50,4218 га з кадастровим номером 1821481000:13:000:0002 та площею 16,3051 га з кадастровим номером 1821481000:15:000:0125, що укладені між відповідачами  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО-РЕГІОН ЛЮБАР».

Земельна ділянка площею 66,7269 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва складається із двох земельних ділянок площами 50,4218 га та 16,3051 га. У свою чергу земельний масив площею 50,4218 га розпайований на сімнадцять наділів, кожний із яких має площу 2, 6235 га, один – площею 2,6358 га та один – площею 3,1865 га. Земельний масив площею 16,3051 га включає п`ять наділів площами: 3,1293 га, 3,2358 га, 3,2319 га, 3,1032 га, 3,6049 га. Отже, земельна ділянка належить фізичним особам (пайовикам) на праві спільної часткової власності (частка кожного співвласника у праві спільної часткової власності – 1/24).

Позивачі переконані у тому, що ОСОБА_1 , як співвласник земельної ділянки уклав (підписав) із СФГ «Шанс» договір про оренду землі від 29 січня 2007 року, а 06 вересня 2016 року - додаткову угоду, за умовами якої поновлений термін дії договору земельної ділянки на 15 років. Відповідачі вважають, що уклали договори оренди земельної ділянки, яка перебуває, у тому числі, у їх спільній частковій власності, з ТзОВ «АГРО-РЕГІОН ЛЮБАР». 

Сторони не заперечили того факту, що наразі оброблює земельну ділянку СФГ «Шанс». Подвійна державна реєстрація оренди зазначеної земельної ділянки, на погляд позивачів, є рейдерським захопленням. 

Під час перевірки законності та обґрунтованості вирішення питання щодо забезпечення позову колегія суддів апеляційного суду не досліджує обґрунтованість самого позову, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог має бути предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті. Водночас апеляційний суд пересвідчився у тому, що між сторонами дійсно виник спір щодо права оренди земельної ділянки. При невизнанні сторонами права на оренду земельної ділянки протилежною стороною виникла невизначеність у праві оренди. Поведінка сторін у справі свідчить, що між сторонами дійсно існує спір стосовно права оренди. 

Необхідність застосування заходів забезпечення позову обґрунтовано, зокрема тим, що сторонам не відомо місце розташування земельних ділянок (наділів), а проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на цих ділянках може призвести до негативних наслідків та порушить право на ефективний захист.

Колегія суддів наголошує, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не лише під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення, а тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову в разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, - ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Враховуючи чутливість відносин, що склалися між сторонами, суд першої інстанції абсолютно виправдано прийняв до уваги, що спосіб забезпечення позову, який просять застосувати позивачі, є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивачів. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідачів у інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя та упередить недобросовісну поведінку.

Також застосований спосіб забезпечення позову не позбавляє відповідачів  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6   права власності, а лише тимчасово його обмежує до розгляду спору по суті та набрання рішенням законної сили. 

Отже, застосований судом спосіб забезпечення позову є цілком адекватним, пропорційним та ефективним способом забезпечення відповідного позову. 

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо перешкод ТзОВ «АГРО-РЕГІОН ЛЮБАР» на весь час вирішення спору використовувати земельну ділянку та здійснювати підприємницьку діяльність, як юридичній особі, із якою відповідачі уклали договори оренди, які поки-що є чинними та діє презумпція правомірності правочину, такі обставини можна одночасно віднести як до відповідача ТзОВ «АГРО-РЕГІОН ЛЮБАР», так і до позивача СФГ «Шанс». Обидві юридичні особи є господарюючими суб`єктами. 

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування до спірних правовідносин роз`яснень, які надані у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі №700/720/17, є неприйнятними через інші фактичні обставини та підстави позову. На предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. У порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад правовідносин та підстави позовів не є тотожними, тобто однаковими.

Враховуючи доводи заяви про забезпечення позову, характер спору і зміст позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову в спосіб, який просять позивачі, може мати негативні наслідки в разі задоволення позову.

Із огляду на вищевикладене, суд першої інстанції розглянув питання про забезпечення позову з додержанням норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Ухвала суду першої інстанції залишається без змін, що відповідає положенням ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-РЕГІОН ЛЮБАР», подану через представника Борисову Лілію Вікторівну, залишити без задоволення.
Ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 05 січня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: