Справа № 345/1359/22 
Провадження № 22-ц/4808/825/22 
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І. 
Суддя-доповідач Василишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.,
суддів:                        Фединяка В.Д., Максюти І.О.,
секретаря                        Максимів Ю.В.
за участю                        представника апелянта адвоката Форовича С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 – адвоката Форовича Станіслава Михайловича на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2022 року, постановлену у складі судді Кардаш О.І. в м. Калуш, у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, припинення права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, повернення у власність майна, скасування заборони відчуження частки житлового будинку, розірвання договору дарування, припинення права власності на частку земельної ділянки та визнання права власності,
в с т а н о в и в:
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, припинення права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, повернення у власність майна, скасування заборони відчуження частки житлового будинку, розірвання договору дарування, припинення права власності на частку земельної ділянки та визнання права власності.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаним позовом.
Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Форович С.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянтки зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відмова у відкритті провадження у справі можлива виключно, якщо дотримуються в сукупності одночасно такі вимоги: є таке, що набрало законної сили рішення суду та таке рішення винесено між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав. Разом з тим, у справі № 345/3532/21 предметом позову було розірвання договору утримання, натомість в даній справі предметом позову є: розірвання договору утримання, припинення права власності відповідача на частку у будинку, повернення у власність позивачки та визнання за нею права власності на частку у будинку, скасування заборони відчуження, розірвання договору дарування, припинення права власності відповідача на частку земельної ділянки та визнання за позивачкою права власності на частку земельної ділянки. Зазначене свідчить про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у відкритті провадження у даній справі. 
Крім того, суд не врахував не ідентичність підстав позову. Так, основною підставою позову у справі № 345/3532/21 було невиконання відповідачем своїх обов`язків за договором утримання щодо неналежного догляду ним за позивачкою. При цьому, у даній справі підставою позову є неналежне виконання відповідачем свого обов`язку зі сплати позивачці щомісячного грошового утримання, передбаченого договором, з урахуванням індексації, що є самостійною підставою для його розірвання.
Враховуючи викладене, представник апелянтки просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Апелянтка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задоволити.
Її представник – адвокат Форович С.М. у судовому засіданні просив апеляційну скаргу задоволити, а оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи, колегія суддів вирішила розглянути справу за відсутності апелянтки та відповідача.
Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2021 року по справі № 345/3532/21, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, тобто є таке, що набрало законної сили рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі 
Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Необхідність застосування вказаної норми зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову.
У постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 520/18820/19 (провадження № 61-2294св20) Верховний Суд дійшов висновку про те, що критеріями відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України є: наявна тотожність спірних правовідносин (спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, у різних цивільних справах) та судове рішення по тотожній справі, що набрало законної сили.
При цьому критерій тотожності підлягає оцінці тільки після набрання відповідного рішення законної сили.
Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку про те, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає, крім цього, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Судом встановлено, що у серпні 2021 року ОСОБА_1 зверталася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати договір довічного утримання, укладений 17 вересня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Попович О.В., зареєстрований у реєстрі № 1453.
Позовні вимоги обґрунтовувала, у тому числі, неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за договором в частині оплати грошового утримання в сумі 500 грн та несплатою відповідачем інфляційних відсотків за період з жовтня 2015 року по квітень 2020 року.
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання (справа № 345/3532/21). 
Рішення учасниками справи не оскаржувалося та набрало законної сили 23 листопада 2021 року.
Звертаючись до суду у травні 2022 року із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 серед іншого просила розірвати договір довічного утримання, посвідчений 17 вересня 2015 року приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Попович О.В., зареєстрований у реєстрі № 1453, з підстав неналежного виконання відповідачем умов договору щодо грошового утримання з урахуванням індексу інфляції з вересня 2015 року по березень 2022 року.
Аналізуючи доводи та вимоги двох позовних заяв ОСОБА_1 , колегія суддів звертає увагу на те, що спір між сторонами виник з різних підстав, оскільки частина позовних вимог про невиконання умов договору щодо невиплати грошового утримання та інфляційних втрат за період з травня 2020 року по березень 2022 року не була предметом розгляду у суді першої інстанції у справі № 345/3532/21.
Вказане не було враховано судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.
Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що у цивільній справі № 345/3532/21 та у цій справі не є ідентичними предмети позовів, оскільки у даній справі заявлено також позовні вимоги щодо розірвання договору дарування, посвідченого 17 вересня 2015 року приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Попович О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1459; припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0851 га, кадастровий номер 2610400000:20:002:0001; визнання за ОСОБА_1 права власності на вказану земельну ділянку. Рішення суду щодо вказаного предмету спору (земельної ділянки), відсутнє. При цьому, вказані вимоги не можна вважати похідними від вимог щодо розірвання договору довічного утримання.
Отже, враховуючи, що у цивільній справі № 345/3532/21 та у даній справі різні підстави позовів та предмет спору, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для відмови у відкритті провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України, що свідчить про порушення судом норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, яка перешкодила подальшому провадженню у справі.
За таких обставин, відповідно до положень статті 379 ЦПК України колегія суддів приходить висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.
Керуючись ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Форовича Станіслава Михайловича задоволити. 
Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2022 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 23 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач:                                                                Л.В. Василишин 
Судді:                                                                                В.Д. Фединяк 
       І.О. Максюта