ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 травня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/17246/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року в адміністративній справі №160/17246/21 (головуючий суддя першої інстанції Серьогіна О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

       В С Т А Н О В И В :
Позивач 20.09.2021  року (згідно  штампу  на  поштовому  конверті) звернулась  до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати їй індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 07.07.2016 року по 14.06.2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити їй індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 07.07.2016 року по 14.06.2018 року, враховуючи базовий місяць для обчислення індексації - січень 2008 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем не здійснювалося, а саме у період з 07.07.2016 року по 14.06.2018 року не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із державних гарантій щодо оплати праці. Індексація  грошового забезпечення не була виплачена і при виключенні зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1  при  звільнені.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від  06 грудня  2021 року позовні вимоги  задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 07.07.2016 року по 28.02.2018 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 07.07.2016 року по 28.02.2018 року, враховуючи базовий місяць для обчислення індексації - січень 2008 року.
          В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.     
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати  рішення суду та ухвалити нове рішення  про  відмову  в задоволенні  позовних вимог в  повному  обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у позивача відсутнє право на індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 07.07.2016 року по 14.06.2018 року, оскільки таке право в останнього не настало. Стосовно зобов`язання застосувати при нарахуванні конкретний базовий місяць апелянт зазначив, що питання визначення базового місяця для нарахування індексації при зверненні позивача до  військової  частини  взагалі не вирішувалось, а тому такі вимоги позивача є  передчасними.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подала.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач -   ОСОБА_1 у період з 07.07.2016 року по 14.06.2018 року проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 05.02.2021 року №24 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до п.2 ч.5  ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  з 05.02.2021 року та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Дніпро.
20 квітня 2021 року позивач звернулась до ВЧ НОМЕР_1 із заявою, в якій просила нарахувати та виплатити їй індексацію грошового забезпечення за період з 07.07.2016 року по 14.06.2018 року відповідно до Порядку проведення Індексації грошових доходів населення, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (а.с.13).
Відповідач листом від 04.06.2021 року за №350/172/34/118/пс повідомив, що нарахування грошового забезпеченим проводилось згідно чинного законодавства відповідно до наказу МО України від 07.06.2018 року №260 та наказів МО України про бюджетну політику у Збройних Силах України у відповідні роки  (а.с.14). 
Не погодившись з відмовою у виплаті індексації, позивач оскаржила таку відмову до  суду. 

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення є протиправною, оскільки сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Також суд погодився з доводами позову, що базовим місяцем для нарахування індексації в період з 07.07.2016 року по 28.02.2018 року є січень 2008 року.  В задоволенні  позовних  вимог про  нарахування  індексації  за  період з 01.03.2018  року по 14.06.2018 року  із застосуванням  базового місяця січень 2018 року суд відмовив.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає  про  таке.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з ч.3 ст.9 зазначеного Закону грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Отже, нормами чинного законодавства прямо передбачено проведення індексації саме грошового забезпечення.
Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ (далі по  тексту - Закон №1282) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону №1282  індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі  по  тексту - Порядок №1078).
Пунктом 1 цього Порядку № 1078 визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Згідно з пунктом 2 Порядку  №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до пункту 4 Порядку №1078 сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Згідно з пунктом 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
З огляду на наведені вище норми, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для нарахування та виплати індексації позивачу за період  з 07.07.2016 року по 14.06.2018 року.
Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що, звертаючись 28 квітня 2021 року до відповідача із заявою, позивач просила нарахувати та виплатити їй індексацію грошового забезпечення за період з 07.07.2016 року по 14.06.2018 року, тобто вимоги щодо застосування конкретного базового місяця для нарахування індексації нею  у заяві не ставились і відповідно відповідачем не розглядались.
Подаючи відзив на позовну заяву, відповідач зазначав, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації у січні 2016 року-лютому 2018 року не було.  Також посилався на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, в яких зазначено, що у зв`язку із внесенням змін до постанови №1078 нарахування та виплата індексації військовослужбовцям не здійснюється до окремого роз`яснення. 
Отже, на час подання позову спору між сторонами стосовно визначення базового місяця для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення не існувало, заперечення відповідача стосувались лише права позивача на отримання такої індексації. 
Також, відповідач ще не ухвалював рішення щодо нарахування індексації з визначенням базового місяця на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині будуть порушені.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити, як передчасно заявленому.
Рішення  суду  в  частині  відмовлених  позовних  вимог  позивачем  не  оскаржується, а  тому  в  цій  частині  рішення  суду  апеляційним  судом  не  переглядається.
За таких обставин, враховуючи наведені норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду – скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

                                              П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року в адміністративній справі №160/17246/21 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року в адміністративній справі №160/17246/21 скасувати в частині врахування базового  місяця для обчислення індексації – січень 2018 року та в цій частині позовних вимог  відмовити.
В іншій частині рішення залишити  без змін.
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак