ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 127/25996/16-а
адміністративне провадження № К/9901/45796/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючий - Стародуб О.П., 
судді - Єзеров А.А., Кравчук В.М., 
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 30.05.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати дії відповідача щодо відмови в призначені їй пенсії по інвалідності протиправними, зобов`язати зарахувати до страхового стажу період догляду за сином-інвалідом з 17.01.1998 по 05.09.2002 та призначити пенсію по інвалідності з 18.04.2016.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 18.10.2001 міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний запис №424.
У зв`язку із виявленим захворюванням ОСОБА_3 встановлено статус дитини інваліда до 16-річного віку з 1997 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер у віці 13 років, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
18.04.2016 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12ААА №331045. 16.07.2016 позивачу виповнилось 42 роки.
Також судами встановлено, що 26.05.2016 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Разом із заявою позивач надала копії медичного висновку №17 на дитину-інваліда віком до 16 років від 06.09.1997 про встановлення інвалідності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та рішення ЛКК КЗ "Центр первинної медично-санітарної допомоги №5" від 15.06.2016 про те, що в ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , захворювання, яке призвело до інвалідності виникло до 6-ти річного віку та він визнаний інвалідом з 1997 року.
17.08.2016 управління ПФУ у м. Вінниці відмовило їй в призначені пенсії, зважаючи на недостатність страхового стажу, оскільки не надано документів, що засвідчують перебування на інвалідності її дитини з 17.01.1998 по 05.09.2002.
Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з цим позовом.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.05.2017, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017, адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниця щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності.
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниця зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період догляду за дитиною-інвалідом з 17.01.1998 року по 30.06.2002 року та призначити їй пенсію по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18 квітня 2016 року.
В решті позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд виходив з того, що позивачем надано докази перебування її дитини на інвалідності у спірний період, тому відмова відповідача зарахувати цей період при призначенні пенсії є протиправним.
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
В обгрунтування касаційної скарги позивач покликається на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, неправильно встановлено обставини справи, внаслідок чого суди дійшли помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Зокрема, покликається на те, що надані позивачем документи не підтверджують факт перебування дитини позивача у спірний період на інвалідності, наданий позивачем медичний виновок не завірена належним чином і не могла бути врахована при призначенні пенсії.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до пункту 14 статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-IV) загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, серед іншого, підлягають один з непрацюючих працездатних батьків, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом.
За правилами частини першої статті 24 цього Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини другої цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що статус дитини інваліда до 16 років дитині позивача було встановлено в 1997 році, протягом спірного періоду дитина позивача перебувала у статусі дитини інваліда і за правилами частини першої статті 24 Закону №1058 такий період підлягав зарахуванню до страхового стажу позивачки та врахуванню під час призначення їй пенсії.
Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач здійснювала догляд за дитиною інвалідом, прізвище дитини позивача в поданих документах вказане правиально, а саме по собі незасвідчення копії медичного висновку не спростовує наявність у дитини позивачки статусу інваліда. При цьому, відповідач з такими обставинами не пов?язував відмову у призначенні позивачу пенсії.
За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій обгруновано дійшли висновку щодо відсутності підстав для поновлення виплати позивачу компенсації за надання соціальних послуг та прийняв рішення про відмову у задоволенні позову.
Доводи касаційної скарги в цілому не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, а їх зміст зводиться до додаткової перевірки доказів, що в силу приписів частини другої статті 341 КАС України, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки за наслідками касаційного перегляду в межах доводів касаційної скарги встановлено, що при ухваленні рішення суди першої та апеляційної інстанцій порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 345, 350, 355, 356, 359 КАС України,
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 30.05.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді 
О.П. Стародуб
А.А. Єзеров
В.М. Кравчук