ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року	Львів	Справа № 380/13636/21 пров. № А/857/1138/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Бруновська Н.В.,
суддя                                                     Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного  управління ДПС у Львівській області  на рішення  Львівського окружного  адміністративного суду  від 30.11.2021 року ( головуючий суддя  Москаль Р.М., розглянуто в порядку  письмового провадження  в м. Львів) у справі  № 380/13636/21 за адміністративним  позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОККО-Драйв» до Головного управління ДПС у Львівській області  про визнання  протиправним та скасування  податкового повідомлення-рішення, - 

                                                  В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОККО-Драйв» (позивач) звернулось з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (відповідач) з вимогою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0092780709 від 05.05.2021. 
В обгрунтування своєї позиції позивач посилається на  наступне. Оскаржене податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що актом перевірки не зафіксовано будь-яких порушень ТОВ «ОККО-Драйв» вимог  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України»  та/або Стандартів бухгалтерського обліку товарів, та/або порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій або реалізацію товару (скрапленого газу) без проведення розрахунків через РРО. Посилаючись на невиконання вимог Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводних скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженої  наказом Міністерства палива та енергетики України від 3 червня 2002 р. №332, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2003 р. за № 331/7652, контролюючим органом не зазначено, які конкретно положення/норми  Інструкції №332  у висновках акта перевірки не зазначено, яку конкретну норму вказаної Інструкції  порушено ТОВ «ОККО-Драйв». ТОВ «ОККО-Драйв» веде кількісний облік руху газу скрапленого автомобільного у змінному звіті за ф. №17-НП, типова форма якого є ідентичною до змінного звіту за ф.№14-ГС. Звіт АЗС за формою №14-ГС не є первинним документом у розумінні  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  та в силу положень Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводних скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту від 03.06.2002 №332 не може бути самостійно використаний для визначення об`єму скрапленого вуглекислого газу (далі СВГ) та бути підставою для обліку товарних запасів підприємств, або підтверджувати наявність не облікованого товару за місцем реалізації, оскільки вказаний документ відображає виключно здійснений оперативний контроль за кількісним рухом СВГ, результати якого, поряд з первинними бухгалтерськими документами, сумарними показниками лічильників усіх газозаправних колонок, фіскальними звітними чеками використовуються для ведення обліку товарних запасів (бухгалтерського та складського). Крім того, єдиним можливим способом перевірки наявності необлікованих нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС та даних РРО із фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів (в тому числі газу скрапленого), які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів (газу скрапленого). Однак, акт перевірки не містить даних про виявлені розбіжності за результатом співставлення даних обліку звітів АЗС та даних РРО із фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах.
Рішенням  Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області №0092780709 від 05.05.2021. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОККО-Драйв» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3580,41 грн (три тисячі п`ятсот вісімдесят гривень 41 копійки) та 16093,33 грн. (шістнадцять тисяч дев`яносто три гривні 33 копійки) витрат на правову допомогу.
Задовольняючи  адміністративний позов  суд першої інстанції виходив з того, що висновок відповідача про порушення позивачем п. 12  ст. 3 Закону № 265/95-ВР  не підтверджений належними  та допустимими доказами, відтак є необґрунтованим. 
При прийнятті рішення щодо розподілу судових витрат суд врахував усталену правову позицію Верховного Суду, детально узагальнену в постанові від 15.04.2021 у справі №160/6899/20. Суд першої інстанції проаналізував зміст перелічених документів та дійшов висновку, що такі підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у заявлених позивачем розмірах, а також не є очевидно завищеними. Відповідач не ініціював питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому суд не мав підстав з власної ініціативи більш детально розглядати питання про співмірність понесених позивачем витрат.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції  відповідачем подано апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції  норм матеріального права  апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити. Зокрема  ГУ ДПС у Львівській області  покликається на те, що ні під час подання скарги до ДПС України, ні при поданні позовної заяви, позивачем не надавались документально підтверджені пояснення відсутності на АЗС з магазином, що належить позивачу, змінного звіту за формою №14-ГС, який повинен був обов`язково зберігатися на АЗС відповідно до Інструкції 332. Це підтверджує встановлений 26.03.2021 працівниками ГУ ДПС у Київській області факт неналежного ведення позивачем обліку скрапленого газу за місцем його реалізації на загальну суму 109492,61 грн. відповідно до вимог законодавства України.
Також, апелянт заперечив щодо стягнення з нього витрат на правничу правову допомогу, вважає, що розмір таких не є співмірним по відношенню до складності справи.
У відповідності до частини першої   статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України   (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Податковий кодекс України (далі  ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, що кореспондує також з приписами пп.20.1.3 п.20.1 ст.20 Кодексу. 
Ревізори Головного управління ДПС у Київській області провели фактичну перевірку господарської одиниці АЗС, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, с. Залісся, автодорога Київ-Чернігів,42 км+600 м з питань регулювання обігу готівки, ведення касових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.
За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 26.03.2021, в якому відображено такі обставини та висновки: - відповідно до Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводних скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженої  наказом Міністерства палива та енергетики від 03.06.2002 №332  та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.04.2003 за №331/7652 суб`єкт господарювання зобов`язаний вести облік товарних запасів на АЗС шляхом складання змінних звітів за ф.№14-ГС та виконувати відповідні записи щодо руху СВГ на кінці зміни. За місцем реалізації скрапленого вуглеводневого газу змінні звіти за ф.№14-ГС не ведуться і до перевірки не надано; - станом на момент перевірки проведено фактичні заміри палива в ємностях, які відображені в додатку до акту. Довідка про рух нафтопродуктів на АЗС. 
При дослідженні порядку оприбуткування товарних запасів за місцем реалізації та зберігання шляхом порівняння фактичних залишків товару з документальними залишками, відображених у відповідних документах виявлено необліковане  паливо  скраплений вуглеводневий  газ на загальну суму 109 492,61 грн.; - факт не ведення обліку у встановленому порядку підтверджується доданими матеріалами до акту перевірки, в тому числі  письмовими поясненнями відповідальних осіб.
За результатами фактичної перевірки 26.03.2021 ревізори дійшли висновку про порушення позивачем п.12  ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», та невиконання вимог Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводних скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту від 03.06.2002 №332.
На підставі висновків акта фактичної перевірки від 26.03.2021 Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0092780709 від 05.05.2021, яким до ТОВ «ОККО-Драйв» застосовано штрафну (фінансову) санкцію на загальну суму 218985,22 грн.
ТОВ «ОККО-Драйв» оскаржило це рішення в адміністративному порядку.
ДПС України за результатами розгляду скарги прийняла рішення про результати розгляду скарги № 16480/6/99-00-06-03-02-06 від 19.07.2021, відповідно до якого ДПС скаргу ТОВ «ОККО-Драйв» залишено без задоволення, податкове повідомлення-рішення №0092780709 від 05.05.2021  без змін.
В подальшому ТОВ «ОККО-Драйв» оскаржило податкове повідомлення-рішення до суду. 
Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції колегія суддів зазначає. 
Згідно з частиною другою  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає  Закон №265/95-ВР.
Відповідно до пункту 12  статті 3 Закону №265/95-ВР  суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
За визначеннями, наведеними у  статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV  (далі  Закон №996-XIV), бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності.
Відповідно до приписів частин першої, другої, п`ятої  статті 8 Закону №996-XIV  бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно, зокрема, визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.
За правилами  статті 9 зазначеного Закону  підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
Отже, до документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару за місцем їх реалізації, належать первинні документи щодо походження (руху) товару, наприклад: накладні на внутрішнє переміщення товару, податкові та видаткові накладні тощо.
У свою чергу, законодавством не передбачено, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для бухгалтерського обліку, ведення якого відповідно до  статті 8 Закону №996-XIV  покладено на уповноважену особу.
При цьому, положення вказаного  Закону  не визначають порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, а лише вказують на обов`язок суб`єктів господарювання вести такий облік у порядку, встановленому законодавством.
У  розділі V Закону №265/95-ВР  передбачена відповідальність за порушення вимог лише цього  Закону.
Приписами  ст. 20 Закону №265/95-ВР  установлено, зокрема, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, фінансова санкція, встановлена  статтею 20 Закону №265/95-ВР, може бути застосована до суб`єкта господарювання лише у тому випадку, коли ця такий не веде обліку товарів або веде його з порушенням встановленого законодавством порядку.
Верховний Суд у постанові від 04.09.2020 у справі №2а-12445/11/2670 сформував такий висновок: фінансова санкція, встановлена  статтею 20 Закону №265/95-ВР, може бути застосована до юридичної особи лише у тому випадку, коли ця особа реалізує товари, які не обліковані у встановленому порядку, тобто не веде обліку товарів або веде його з порушенням порядку, визначеного  Положенням (стандартом) 9.
Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності визначені Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженим  наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246  Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Запаси», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за №751/4044.
При цьому, сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої  ст. 20 Закону №265/95-ВР.
Аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №825/10/17, від 30.01.2018 у справі № 810/1148/17, від 07.08.2018 у справі №825/10/17.
Суд першої інстанції вірно врахував, що в акті фактичної перевірки від 26.03.2021 не встановлено жодних порушень ТОВ «ОККО-Драйв» вимог  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України»  та/або Стандартів бухгалтерського обліку товарів, та/або порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій або реалізацію товару без проведення розрахунків через РРО та/або відсутність на момент перевірки податковим органом первинних документів за місцем реалізації товарів.
Єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту і використовується на газонаповнювальних станціях (ГНС), газонаповнювальних пунктах (ГНП), автогазозаправних станціях (АГЗС) та автогазозаправних пунктах (АГЗП) незалежно від форм власності визначено Інструкцією про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводних скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженої  наказом Міністерства палива та енергетики України від 3 червня 2002 р. №332, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2003 р. за № 331/7652 (Інструкція №332).
Пунктом 9 вказаної  Інструкції №332  визначено порядок приймання-здавання зміни та складання змінного звіту на АГЗС (АГЗП).
Після закінчення кожної зміни касиром і оператором складається змінний звіт за формою № 14-ГС в двох примірниках, з яких один - з додатком до нього первинних документів на приймання і відпуск СВГ передається в бухгалтерію підприємства, а другий - залишається на АГЗС (АГЗП) (п.9.3  Інструкції №332).
Пунктом 11 Інструкції визначено, що бухгалтерський облік руху СВГ здійснюється на підставі Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 р. №246 та зареєстрованого Міністерством юстиції 2 листопада 1999 р. за № 751/4044.
З огляду на це, суд правильно вважав, нормою п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР зобов`язано суб`єктів господарювання вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, в порядку, встановленому законодавством, а Інструкцією № 332, в свою чергу, встановлено спосіб та порядок здійснення обліку скрапленого газу, який залишається після його реалізації, шляхом позмінного складання касиром (оператором) змінних звітів за формою № 14-ГС зокрема.
Звіт АЗС за формою №14-ГС не є первинним документом у розумінні Закону №265/95-ВР та в силу положень Інструкції №332 не може бути самостійно використаний для визначення об`єму СВГ та бути підставою для обліку товарних запасів підприємств, або підтверджувати наявність не облікованого товару за місцем реалізації, оскільки вказаний документ відображає виключно здійснений оперативний контроль за кількісним рухом СВГ, результати якого, поряд з первинними бухгалтерськими документами, сумарними показниками лічильників усіх газозаправних колонок, фіскальними звітними чеками використовуються для ведення обліку товарних запасів (бухгалтерського та складського).
ТОВ «ОККО-Драйв» веде кількісний облік руху газу скрапленого автомобільного у змінному звіті за ф.№17-НП, типова форма якого є ідентичною до форми змінного звіту за ф.№14-ГС. Змінний звіт за ф.№17-НП АЗС №1269 із показниками кількісного обліку газу скрапленого автомобільного за відповідну зміну було надано податковому органу в ході перевірки, що підтверджено змістом акта фактичної перевірки від 26.03.2021.
Таким чином, занесення даних щодо кількісних показників руху газу скрапленого автомобільного до змінного звіту за ф.№17-НП, що відповідає змісту (формі) змінного звіту за ф.№14-ГС, не спростовує факту ведення обліку товару в порядку передбаченому Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не може розцінюватися як реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку.
На підтвердження належного ведення обліку скрапленого вуглеводневого газу за кількістю, позивачем надано журнал оперативного обліку скрапленого вуглеводневого газу за кількістю за формою №2-ГС, Z-звіти за 21.03.2021, дані яких підтверджують відображені в змінному звіті за ф.№17-НП показники кількісного обліку руху СВГ, чого за висновками акта фактичної перевірки від 26.03.2021 не спростовано.
В той же час, єдиним можливим способом перевірки наявності необлікованих нафтопродуктів/газу скрапленого є співставлення даних обліку звітів АЗС та даних РРО із фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів (в тому числі газу скрапленого), які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів (газу скрапленого). Аналогічна позиція викладена зокрема, в постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №823/1917/16, від 08.09.2020 у справі №823/990/16, від 14.05.2020 у справі №823/1918/16, від 21.05.2020 у справі №809/597/16.
Як зазначено в акті фактичної перевірки від 26.03.2021 станом на момент проведення перевірки проведено фактичні заміри палива в ємностях, які відображені в додатку до акту Довідка про рух нафтопродуктів на АЗС. При дослідженні порядку оприбуткування товарних запасів за місцем реалізації та зберігання шляхом порівняння фактичних замірів товару з документованими залишками відображених у відповідних документах виявлено необлікування палива  скраплений вуглеводний газ на загальну суму 109492,61 грн.
Однак, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відображених в акті фактичної перевірки від 26.03.2021 висновків щодо виявлення в ході перевірки різниці між кількістю газу скрапленого вуглеводного, який надійшов на АЗС та кількістю реалізованого газу скрапленого вуглеводного станом на момент перевірки, даних щодо методів, засобів вимірювання та інших вимог щодо здійснення таких замірів.
При цьому, у п.п.2.2.1 акта фактичної перевірки від 26.03.2021 зафіксовано, що ТОВ «ОККО-Драйв» використовується режим попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості згідно вимог.
Згідно п.9.2  Інструкції №332  визначено, що під час приймання-здавання зміни касири і оператори АГЗС (АГЗП) спільно: визначають залишки СВГ на кінець зміни з урахуванням залишків на початок зміни, надходження СВГ за зміну, яке підтверджені відповідними документами, та кількості відпущеного газу за зміну за сумарними показниками лічильників усіх газозаправних колонок; вимірюють рівні наповнення скрапленим газом резервуарів АГЗС (АГЗП) і за результатами проведених вимірювань визначають об`єм СВГ; роздруковують на РРО фіскальний звітний чек і визначають обсяг виторгу за зміну; передають по зміні залишок грошових коштів.
Після закінчення кожної зміни касиром і оператором складається змінний звіт за формою № 14-ГС в двох примірниках, з яких один - з додатком до нього первинних документів на приймання і відпуск СВГ передається в бухгалтерію підприємства, а другий - залишається на АГЗС (АГЗП).
На підтвердження належного ведення обліку скрапленого вуглеводневого газу за кількістю, позивачем надано журнал оперативного обліку скрапленого вуглеводневого газу за кількістю за формою №2-ГС, Z-звіти за 21.03.2021, дані яких підтверджують відображені в змінному звіті за ф.№17-НП показники кількісного обліку руху СВГ, чого відповідачем не спростовано.
Так, згідно даних Z-звіту за 21.03.2021 початковий залишок скрапленого газу на початок зміни становить 7822,35 л, кінцевий залишок  7041,68 л що відповідає даним обліку руху скрапленого газу, відображеного у змінному звіті АЗС №5808 за ф.№17 НП за 21.03.2021, чого відповідачем не спростовано.
Це дає підстави вважати, що висновок відповідача про порушення позивачем п.12  ст.3 Закону №265/95-ВР  не підтвердженим належними доказами, відтак є необґрунтованим.
Враховуючи наведені мотиви, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення про застосування до ТОВ «ОККО-Драйв» за порушення п.12  ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»  штрафної (фінансової) санкції в сумі 218985,22 грн. не відповідає встановленим у частині другій  ст.2 КАС  України  критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а тому підлягає скасуванню.
Щодо заперечень апелянта  про відшкодування  витрат  на правову допомогу, колегія суддів  зазначає.
Із приписів  ст. 134 КАС України  вбачається, що суд може, за клопотанням  іншої сторони, зменшити  розмір  витрат на правничу допомогу, які  підлягають  розподілу  між сторонами. Крім того,  обов`язок  доведення  неспівмірності  витрат  покладається  на сторону, яка заявляє  клопотання  про зменшення  витрат  на оплату  правничої  допомоги  адвоката, які підлягають  розподілу між  сторонами.
Відтак, зменшення суми  заявлених витрат на професійну  правову допомогу  є правом, а не обов`язком суду, і таким  правом суд  може  скористатися  лише у випадку  обгрунтованого клопотання  іншої  сторони, а не з власної  ініціативи. 
Як вбачається з матеріалів справи, в ході  розгляду справи  судом першої  інстанції  відповідач не  скористався  своїм  правом  надати  заперечення  на заявлені  позивачем  витрати  на професійну  правничу  допомогу, хоча він був  обізнаний  із розміром  витрат  на професійну  правову допомогу, заявлених  позивачем до відшкодування. 
Верховним Судом  у постановах  від 16.05.2019 у справі № 823/2638 зроблено висновок, що від учасника справи  вимагаються  докази щодо  обсягу  наданих послуг і  виконаних робіт  та їх  вартості,  що сплачена або підлягає  сплаті  відповідною стороною або третьою  особою, але не докази  обгрунтування часу, витраченого фахівцем  у галузі права. Достатнім є  підтвердження  лише  кількості  такого часу,  але не обгрунтування, що саме  така кількість  часу витрачена  на відповідні дії. 
З врахуванням викладеного, на думку колегії суддів,  судом першої інстанції  правомірно враховано  умови  наданого до матеріалів справи  Договору, укладеного  між ТОВ «ОККО-Драйв» та АО «Ловейлс» про надання  правової  допомоги №АО/С-21-75 від 15.02.2021 з Додатком. 
Відповідно до  ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»  гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Вартість  години роботи  адвоката, згідно умов  згаданого Договору  становить 4824,00 грн. З урахуванням  вартості  години роботи та часу  фактично  потраченого адвокатом  на підготовку  позовної заяви   та  документів  для подачі  до суду  ТОВ «ОККО-Драйв»  надано  суду  достатні  та вичерпні  докази  для підтвердження  заявлених витрат.
При прийнятті рішення щодо розподілу судових витрат суд враховує усталену правову позицію Верховного Суду, детально узагальнену в постанові від 15.04.2021 у справі №160/6899/20.  
Проаналізувавши зміст документів  колегія суддів  вважає, що такі підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у заявлених позивачем розмірах.
Відповідач не ініціював питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому суд не мав підстав з власної ініціативи більш детально розглядати питання про співмірність понесених позивачем витрат.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Згідно з   ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями   308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328   Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області   залишити без задоволення, а рішення   Львівського  окружного  адміністративного суду  від 30 листопада 2021 року  у справі № 380/13636/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор