ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/3295/22	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/461/22 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Бершадська Г. В., Міщій О. Я., 
з участю секретаря - Романська К.М. 
сторін:
апелянта — ОСОБА_1 ,
представника апелянта — ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/3295/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2022 року (ухвалене суддею Позняком В.М.) в справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа — ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_5 .
В обґрунтування заявлених вимог заявниця покликалася на те, що перебувала із зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , який розірваний на підставі рішення Тернопільського міськрайонного сулу від 05 липня 2010 року. В листопаді 2011 року вона придбала квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу. З грудня 2013 року ОСОБА_5 зареєстрований та проживає у вказаній вище квартирі. ОСОБА_5 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства в сім`ї. Також відносно ОСОБА_5 неодноразово вчинявся терміновий заборонний припис. Під час спільного проживання в одній квартирі з кривдником, останній постійно застосовував фізичне та психологічне насильство, внаслідок чого декілька разів вона викликала працівників поліції, які фіксували вказані обставини. Така поведінка кривдника стала підставою розриву відносин. Втім, він все-рівно не залишає заявницю у спокої та весь час створює нестерпні умови проживання.
У зв`язку з наведеним просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_5 , що мешкає за адресою: квартира АДРЕСА_1 на строк до шести місяців, яким визначити тимчасові обмеження прав кривдника з покладенням на нього наступних обов`язків:
- заборонити ОСОБА_5 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: квартира АДРЕСА_1 .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2022 року в задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_5 необхідно застосувати обмежувальний припис і заборонити кривднику перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_1 . Крім того, судом не взято до уваги термінові заборонні приписи стосовно кривдника серія АА № 225720 від 14 вересня 2021 року та серія АА № 225970 від 21 січня 2022 року. Звертає увагу, що останні неправомірні дії кривдника, які мали місце у січні 2022 року, були причиною звернення із відповідною заявою до суду.
У зв`язку з викладеним просить суд рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задоволити.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.
В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та її представник — адвокат Карпа М.М. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.
ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час слухання справи.
Заслухавши доповідача, пояснення ззаявниці та її представника, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 1987 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2010 року у справі №2-1702/2010 р., про що відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 26 жовтня 2011 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.15-16).
ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30 листопада 2011 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовською Т.Л. і зареєстрованим в реєстрі за №793 придбала квартиру АДРЕСА_1 .
У вказаній квартирі своє місце проживання зареєстрували: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області:
від 21 вересня 2018 року у справі №607/18976/18;
від 05 червня 2019 року у справі №607/13456/19;
від 02 червня 2020 року у справі 3607/8985/20;
від 16 січня 2020 року у справі №607/22901/19;
від 29 грудня 2020 року у справі №607/22528/20;
від 20 січня 2021 року у справі №607/986/21
ОСОБА_5 визнавався винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою та другою статті 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 (а.с.6-11).
14 січня 2021 року інспектором УПП в Тернопільській області ДПП Гуменюком М.М. вжито відносно ОСОБА_5 терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА № 137019, з якого вбачається, що ОСОБА_5 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_1 . Даним приписом заборонено протягом трьох діб кривднику в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с.14).
14 вересня 2021 року інспектором Тернопільського РУ поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області Гуменюком М.М. вжито відносно ОСОБА_5 терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА № 225720, з якого вбачається, що ОСОБА_5 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_1 . Даним приписом заборонено протягом п`яти діб кривднику в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.
21 січня 2022 року інспектором Тернопільського РУ поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області вжито відносно ОСОБА_5 терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА № 225970, з якого вбачається, що ОСОБА_5 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_1 . Даним приписом заборонено протягом п`яти діб кривднику в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 2, 7 частини другої статті 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.
Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. При вирішенні питання щодо застосуванні заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Визначення формою домашнього насильства над дитиною у розумінні Закону і випадку, коли дитина стала свідком (очевидцем) насильства, та встановлення судом обмежувального припису із застосуванням заходів тимчасового обмеження прав кривдника, визначених частиною другою статті 26 Закону № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 753/19409/19.
У справі, яка переглядається, встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 існують неприязні відносини.
Необхідність видачі обмежувального припису заявниця аргументовувала тим, що існують ризики вчинення ОСОБА_5 щодо неї домашнього насильства. В підтвердження вказаних обставин надано докази вчинення домашнього насильства за період 2017 – січня 2022 рр.
Апеляційним судом встановлено, що кривдник ОСОБА_5 систематично вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_1 .
Судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги термінові заборонні приписи стосовно кривдника серія АА № 225720 від 14 вересня 2021 року та серія АА № 225970 від 21 січня 2022 року, оскільки ксерокопії вказаних документів були долучені заявницею до поданої заяви, а примірники, які їй було надано працівниками поліції – долучено в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що заявником не доведено наявність ризиків продовження протиправної поведінки заінтересованої особи, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ним домашнього насильства щодо заявниці, тому апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_5 та покладення на нього обов`язків шляхом заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою зокрема, як встановлено п.1 ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Щодо строку, на який необхідно видати обмежувальний припис, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування максимального визначеного законом строку 6 місяців та вважає, що строк 3 місяці буде достатнім та дієвим для зміни ОСОБА_5 своєї поведінки по відношенню до колишньої дружини та надасть колишньому подружжю можливість у майбутньому налагодити свої відносини. При цьому у разі вчинення ОСОБА_5 подальших насильницьких дій по відношенню до його колишньої дружини обмежувальний припис може бути продовжений судом.
Відтак суд доходить висновку, що саме такий вид та строк дії обмежувального припису, про необхідність визначення яких суд зазначив вище, є необхідними, щоб гарантувати постраждалій особі безпеку та основоположні права і свободи людини і громадянина, зокрема права на свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного життя, та пропорційним втручанням у права і свободи кривдника.
З огляду на наведене, висновки суду про необґрунтованість заявлених вимог про видачу обмежувального припису є безпідставними, а тому заяву ОСОБА_1 слід задовольнити частково.
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду і ухвалення нового, яким заяву задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2022 року — скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа — ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису —задовольнити частково.
Видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_7 поклавши на нього на строк 3 (три) місяці такі обов`язки:
заборонити ОСОБА_8 перебувати в місці спільного проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 .
В задоволенні інших вимог — відмовити.
Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 28 червня 2022 року.

Головуючий 
Судді