ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року 
м. Київ

справа №522/22136/17
адміністративне провадження № К/9901/52066/18  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Мороз Л.Л.,
суддів: Бучик А.Ю.,  Рибачука А.І., 
 
розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №522/22136/17
за позовом ОСОБА_1 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладання штрафу, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді Лук`янчук О.В., суддів: Бітова А.І., Ступакової І.Г.,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови №122/17/501вих від 03.11.2017 про накладання штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено. 
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове, яким в задоволенні позову відмовлено.
Суди встановили, що позивач є керівником Обслуговуючого кооперативу     «Житловий будівельний кооператив «Два Академіка», який є замовником будівництва 10-поверхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення, технічним поверхом, даховою котельною за адресою м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 43.
03 листопада 2017 року була винесена постанова №122/17/501 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності на Обслуговуючий кооператив «Житловий будівельний кооператив «Два Академіка» у розмірі 50 520 гривень.
Так, підставою для накладення штрафу стало те, що ОК «ЖБК Два Академіка» на вимогу відповідача в указаний термін не пред`явило проектну та дозвільну документацію на виконання будівельних робіт, не забезпечило безперешкодний доступ на об`єкт будівництва, чим порушило п.1 ч.3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач, як фізична особа, звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності. 
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, мотивував своє рішення тим, що позивач звернувся до суду як фізична особа. Проте судом першої інстанції не було здійснено його заміну на належного позивача - ОК «ЖБК Два Академіка», що, в свою чергу, за нормами КАС України, є підставою для відмови у задоволенні позову.
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.
Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент прийняття відповідного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності). Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Тобто, навіть у разі наявності порушення вимог Закону рішеннями, діями суб`єкта владних повноважень зазначене не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.
Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
У цьому випадку позов про визнання протиправною та скасування постанови №122/17/501 вих від 03.11.2017 року про накладання штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності заявлено позивачем, як фізичною особою.
Проте спірною постановою визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 6 ст.2 Закону України « Про відповідальність за порушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 50520,00 грн на Обслуговуючий кооператив «Житловий будівельний кооператив «Два Академіка».
Отже, оскаржуваною постановою права позивача порушено не було.
У звязку з цим слід зазначити, що частиною першою статті 50 КАС України (в редакції, чинній на час звернення до суду першої інстанції) визначено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.
За правилами статті 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може допустити заміну первинного позивача на належного.
Частиною 1 статті 48 кас України (чинного на час розгляду справи судом першої інстанції) встановлено, що суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
Згідно з частиною 7 цієї статті заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Оскільки стаття 52 КАС України (у редакції, чиннійдо 15.12.2007) та ст. 48 КАС України (в чинній редакції), як наслідок заміни неналежного позивача, передбачають розгляд справи спочатку, апеляційний суд був позбавлений такої процесуальної можливості, як заміна неналежної сторони.
При цьому, обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення суду, згідно з вимогами п.4 ч.3 ст. 317 КАС України є порушення норм процесуального права, а саме якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Керуючись статтями 343, 350, 356 КАС України, Суд -
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року у справі №522/22136/17 - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судді	Л.Л. Мороз А.Ю. Бучик   А.І. Рибачук