ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року	Львів	Справа № 380/15190/21 пров. № А/857/6765/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                  Ільчишин Н. В., Коваля Р.Й.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області, 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року (суддя - Качур Р.П., час ухвалення - не зазначений, місце ухвалення - м.Львів, дата складення повного тексту - не зазначена), 
в адміністративній справі №380/15190/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, 
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

                                                           встановив: 

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ НП у Львівській області, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, а саме: ненадання відповіді на запит на отримання публічної інформації від 30.05.2021 року, результатом чого є порушення права позивача на отримання інформації гарантованого статтею 5 Закону України "Про інформацію" та статтею 34 Конституції України; 2) зобов`язати відповідача надати відповідь на інформаційний запит  позивача від 30.05.2021 року. 
Відповідач позову не визнав, вважаючи позовні вимоги безпідставними, у суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано  протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 30.05.2021. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області у визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації» порядку та строки розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 30.05.2021. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування усіх обставин справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, відтак підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що запит ОСОБА_1 від 30.05.2021 року отримано поштою та зареєстровано за вх.№ІЗ-43 01.06.2021. У подальшому відповідь на даний запит надано відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» протягом 5 робочих днів, а саме 07.06.2021 року та скеровано поштовим відправленням на поштову адресу Позивача: АДРЕСА_1 . Відповідальність за строки доставки кореспонденції ГУНП не несе. Зі змісту запиту позивача вбачається, що він просив надати матеріали фото-відеозйомки, копію заяви та пояснення з приводу протиправного розміщення відходів/несанкціонованих сміттєзвалищ біля села Сокільники 21.05.2021 року. З відповіді, наданої начальником Львівського районного управління поліції №2 ВП №3 Сергія Запального вбачається, що уповноваженими працівниками було розглянуто запит гр. ОСОБА_1 від 30.05.2021 (отримано 01.06.2021 року) по факту несанкціонованого сміттєзвалища на території Сокільницької ОТГ та запитувані матеріали належним чином зібрані, завірені та скеровані супровідним листом авторові звернення за вих. № 43-ЗІ/43/05/01-21 від 07.06.2021, а також відео з нагрудної боді камери за 21.05.2021 на диску CD-R, де міститься зафіксована працівниками поліції інформація під час обстеження місця розміщення несанкціонованих звалищ на території Сокільницької ОТГ. Вважає апелянт, що відповідачем надана вчасно правомірна відповідь, яка викладена у листі від 07.06.2021 року, у строки, встановлені статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації». 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 22.11.2021 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
Позивач до суду апеляційної інстанції подав пояснення, у яких виклав свою незгоду із доводами апеляційної скарги, вважаючи, що такі гуртуються лише на особистій незгоді відповідача із ухваленим судом першої апеляційної інстанції рішенням. Стверджує позивач, що відповідачем не було надано відповідь на його запит і жодного належного доказу, який має протилежні твердження, судова справа не містить. Вважає, що суд першої інстанції здійснив вірні висновки, всебічно з`ясував обставини справи та ухвалив обґрунтоване рішення. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 30.05.2021 звернувся до Відділу поліції №6 Головного управління Національної поліції у Львівській області із запитом в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», у якому просив надати йому таку інформацію: 1) фотознімки та відеозапис з місця події біля села Сокільники (протиправне розміщення відходів/несанкціонованих сміттєзвалищ), здійснені на службову нагрудну камеру співробітниками поліції, які прибули на виклик позивача 21.05.2021; зйомка почалася близько 12 години 25 хвилин і тривала близько 12 хвилин; запитуваний відеозапис був здійснений поліцейським орієнтовно з 12:25 по 12:37 год. 21.05.2021; 2) завірену копію заяви позивача та пояснення, яке 21.05.2021 подано позивачем безпосередньо на місці можливого правопорушення співробітникам поліції, які прибули за його викликом через спеціальну лінію «102» (а.с. 3). 
Запитувану інформацію просив надати йому особисто та з цією метою повідомити де і коли позивач має отримати запитувану ним інформацію. Відповідь просив надіслати на його електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 
Запит на отримання публічної інформації від 30.05.2021 ОСОБА_1 надіслав на адресу Відділу поліції №6 Головного управління Національної поліції у Львівській області (81100 Львівська область м. Пустомити вул. Шевченка 1) засобами поштового зв`язку, що підтверджується копією фіскального чека АТ «Укрпошта» № ПН 215600426655 від 30.05.2021 (а.с. 4). 
Вказаний запит надійшов на адресу Відділу поліції №6 Головного управління Національної поліції у Львівській області 01.06.2021, підтвердження чого є роздруківка із сайту АТ «Укрпошта» про відстеження поштового відправлення 7900064444278 (а.с. 4-зв.). 
Вважаючи, що відповідач протиправно не надав відповіді на запит, позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом. 

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 30.05.2021 та зобов`язання відповідача у визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації» порядку та строки розглянути запит позивача на отримання публічної інформації від 30.05.2021, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. 
Реалізацію вказаного права громадянами України закріпленого у статті 40 Конституції України права регламентовано Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VI) та Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР). 
Статтею 1 Закону №2939-VI передбачено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. 
Тобто, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації не бути знищеною після закінчення строків зберігання. 
Статтею 5 Закону №2939-VI, зокрема, передбачено забезпечення доступу до інформації, шляхом надання інформації за запитами на інформацію. 
Статтею 12 Закону №2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації. 
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону, зокрема, визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. 
В силу ч.1 ст.14 Закону №2939-VI, розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію. 
Відповідно до  статті 19 Закону №2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі. З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо. 
Згідно з ч.1 ст.20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. 
Частиною 1 ст.22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону. 
Відповідно до ст.23 Закону №2939-VI, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. 
Також, статтею 2 Закону №2939-VI передбачено, що цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. 
Поряд з цим, слід зазначити, що Закон України "Про звернення громадян" регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. 
Суд враховує, що п.5 ч.1 ст.24 Закону №2939-VI встановлено відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації, яку несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, серед іншого - надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації. 
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності, тобто неповні або перекручені (Абзац п`ятий пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи). 
Неповною є інформація, яка задовольняє лише частину запиту, без належно оформленої відмови у задоволенні решти запиту. 
З урахуванням наведеного вище розпорядник публічної інформації повинен забезпечити особі, яка звертається із запитом на інформацію, доступ саме до тієї інформації чи документів, які він просить надати, а у випадку, якщо він не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції володіти інформацією, щодо якої зроблено запит, - відмовити у її наданні, не виходячи за межі чітко поставленого питання, щодо якого зроблено запит. Розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він володіє. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною. 
Згідно з правовою позицією, що також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові 25.06.2019 у справі №9901/925/18,  розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації. 
Таким чином, розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив, яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє. 
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до Головного управління Національної поліції у Львівській області із запитом про надання інформації, а саме: фотознімки та відеозапис з місця події біля села Сокільники (протиправне розміщення відходів/несанкціонованих сміттєзвалищ), здійснені на службову нагрудну камеру співробітниками поліції, які прибули на виклик позивача 21.05.2021; зйомка почалася близько 12 години 25 хвилин і тривала близько 12 хвилин; запитуваний відеозапис був здійснений поліцейським орієнтовно з 12:25 по 12:37 год. 21.05.2021; 2) завірену копію заяви позивача та пояснення, яке 21.05.2021 подано позивачем безпосередньо на місці можливого правопорушення співробітникам поліції, які прибули за його викликом через спеціальну лінію «102». 
Судом встановлено, що скерований позивачем запит на отримання публічної інформації від 30.05.2021 стосувався інформації, яка за своїм характером є публічною, що також не заперечується відповідачем. 
Отже, суд першої інстанції правильно вважав, що спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про доступ до публічної інформації». 
З матеріалів справи видно, що запит на отримання публічної інформації від 30.05.2021 позивач надіслав на адресу Відділу поліції №6 Головного управління Національної поліції у Львівській області та такий отриманий вказаним вище адресатом 01.06.2021. 
Відповідачем стверджує, що на вказаний запит ним надано відповідь листом від 07.06.2021 №43/ЗІ/43/05/01-21, яку направив поштовим відправленням на поштову адресу позивача: Дніпропетровська область, Петропавлівський район, с.Олександропіль, вул.Набережна, 10 (а.с. 58). На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано суду копію з журналу обліку інформаційних запитів за №43 (а.с. 59-60). 
За вказаного відповідач вважає, шо ним надана вчасно правомірна відповідь, яка викладена у листі від 07.06.2021, у строки, встановлені Законом. 
Проте, колегія не погоджується із такими доводами апелянта (відповідача), з урахуванням наступного. 
Так, згідно з п.1 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1000/5 від 18.06.2015 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.06.2015 за №736/27181 (далі - Правила), ці Правила встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи). Ці Правила є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами. 
Пунктом 1 глави 3 розділу ІІІ Правил визначено, що службовий документ, отриманий установою або створений нею, у тому числі для внутрішнього користування, вважається внесеним до документаційного фонду установи з моменту його реєстрації. 
У разі застосування автоматизованої системи реєстрації документів може використовуватися штрих-код. Для вихідних документів штрих-код включає реєстраційний індекс і дату документа та розташовується у межах, зазначених у ДСТУ 4163-2003 для реквізитів бланка, а саме: з кутовим розташуванням реквізитів - 73 мм від початку першого реквізиту, з поздовжнім - 77 мм (пункт 6 глави 3 розділу ІІІ Правил). 
Вихідні документи надсилаються адресатам з використанням засобів поштового зв`язку, електрозв`язку, а також доставляються кур`єрською, фельд`єгерською службами. Опрацювання документів для відправлення поштовим зв`язком здійснюється службою діловодства установи відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 (із змінами) (п.1 глави 7 розділу ІІІ Правил). 
Згідно з п.3 глави 7 розділу ІІІ Правил, вихідні документи опрацьовуються і надсилаються централізовано в день їх надходження від структурних підрозділів - виконавців або не пізніше наступного робочого дня. 
Відповідно до визначення, наведеного у п.2 Правил, надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 (далі - Правила №270), згруповані поштові відправлення, поштові перекази - внутрішні реєстровані поштові відправлення, поштові перекази, кількість яких становить п`ять і більше, що одночасно подаються для пересилання одним відправником. 
Пунктами 66-68 Правил №270 визначено, що у разі відправлення згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список в електронному вигляді за формою, визначеною оператором поштового зв`язку. Кількість поштових відправлень, поштових переказів одного виду та категорії (згрупованих за способом пересилання), що включаються до одного списку, та кількість таких списків визначаються оператором поштового зв`язку. 
Список засвідчується підписом відправника. Якщо відправником є юридична особа, список згрупованих внутрішніх рекомендованих поштових карток, листів, бандеролей засвідчується підписом відповідального працівника цієї особи, список згрупованих внутрішніх листів та бандеролей з оголошеною цінністю, посилок, прямих контейнерів, поштових переказів - підписами керівника та головного бухгалтера. Підписи скріплюються відповідними печатками (за наявності). 
Про прийняття для пересилання згрупованих поштових відправлень, поштових переказів видається один розрахунковий документ на один список. Один примірник списку видається відправникові. 
З огляду на наведені вище правові норми суд зазначає, що долучена до матеріалів справи копія з журналу обліку інформаційних запитів за №43 не є належним доказом відправлення ОСОБА_1 відповіді на запит на публічну інформацію, оскільки відповідачем не долучено розрахункового документа, який би свідчив про прийняття згрупованих поштових відправлень для пересилання, а також не надано копії списку згрупованих поштових відправлень. 
Судом також враховується, що у запиті на отримання публічної інформації від 30.05.2021 позивач просив надати відповідь на запит на поштову адресу позивача, а також на електронну адресу « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». 
Однак відповідачем не надано доказів направлення зазначеної відповіді відповідно до ч.1 ст.20 Закону №2939-VI на електронну адресу позивача, а долучена відповідачем до матеріалів справи копія з журналу обліку інформаційних запитів не є належним доказом направлення відповіді на запит позивача від 30.05.2021 на отримання публічної інформації. Вказане в сукупності свідчить про факт бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 від 30.05.2021 на отримання публічної інформації в передбачений законодавством строк. 
Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №805/2982/17-а. 
У своїй постанові від 06 вересня 2019 року у справі №128/4752/15-а Верховний Суд висловив правову позицію, відповідно до якої належними і допустимими доказами відправлення відповіді на запит є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття (пункт 66 Правил №270), опис вкладення у цінний лист, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, докази направлення електронною поштою або розписка про отримання у разі вручення заявнику особисто. 
Проте жодних доказів надання позивачу відповіді на його запит від 30.05.2021 у порядку та строки, передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації», відповідачем суду не надано. 
При цьому, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи немає і відповідачем не надано суду копії відповіді від 07.06.2021 року, яку нібито було надано на запит позивача від 30.05.2021 року, що підтверджує безпідставність доводів відповідача (апелянта) про існування такої відповіді. 
Відповідно до частин 1 та 2  ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Приймаючи до уваги встановлене, колегія суддів констатує неналежний розгляд відповідачем запиту позивача про надання (доступу) інформації від 30.05.2021 та наявність факту порушення відповідачем прав та інтересів позивача у правовідносинах щодо отримання публічної інформації, а отже про наявність підстав для задоволення позовних вимог у спосіб, із урахуванням визначених ч.2 ст.245 КАС України повноважень, як визначив суд першої інстанції, про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на запит позивача на отримання публічної інформації від 30.05.2021 та зобов`язання відповідача у визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації» порядку та строки розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації 30.05.2021. 
Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують та зводяться до непогодження із ними, а тому відхиляються колегією суддів. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                           постановив:  

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області - залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року в адміністративній справі №380/15190/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль