ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року
м. Черкаси   

Справа № 705/656/22		
Провадження № 22-ц/821/1062/22		
Категорія: скарга на ухвалу 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 
головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Зінченко Ю.О.

учасники справи: 
скаржник:  ОСОБА_1 
орган, дії якого оскаржуються: Уманський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня 2022 року (винесену під головуванням судді Єщенко О.І. в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області), якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт майна,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт майна.
Свою скаргу обґрунтував тим, що Уманський міськрайонний суд Черкаської області 18.05.2021 року видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитків в розмірі 320400,00 грн. і з метою виконання судового рішення була без достатніх підстав прийнята постанова державним виконавцем про арешт майна.
Скаржник вказував, що порушені його права на житло, власність і соціальний захист, передбачені Конституцією України, не додержані гарантії житлових прав відповідно до Житлового кодексу, та проігноровані вимоги закону «Про виконавче провадження».
ОСОБА_1 просив суд поновити строк на оскарження ним постанови про арешт майна від 19.05.2021 року, як пропущений з поважних причин у зв`язку з триваючим касаційним розглядом та скасувати постанову Уманського міського відділу державної виконавчої служби про накладення арешту на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 від 19.05.2021 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт майна відмовлено.
Ухвала суду, зокрема, мотивована тим, що оскаржувана постанова виконавцем прийнята відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», в межах його повноважень, будь-які права боржника ОСОБА_1 при цьому не були порушені, а тому суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.
Водночас, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не надав належних доказів, які б підтвердили поважні причини несвоєчасного звернення зі скаргою до суду, а відтак, суд дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 04 липня 2022 року, ОСОБА_1 , вважаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена із порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення вказаного питання, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня 2022 року та повернути матеріали скарги до суду першої інстанції для розгляду по суті.
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що при вирішенні скарги суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що скаржник звернувся зі скаргою в суд про скасування постанови про арешт майна з порушенням передбаченого законом строку на оскарження у зв`язку з триваючим касаційним розглядом та запровадженням карантину по всій території України.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 28 липня 2022 року, начальник відділу ДВС міста Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ), вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними матеріалами справи, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.06.2022 року – залишити без змін.
Зазначив, що суд першої інстанції правомірно відмовив у скарзі, враховуючи при цьому всі викладені обставини справи, навівши всі норми законодавства. Жодних передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» підстав для скасування арешту чи постанови про арешт майна боржника не встановлено.

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1  підлягає до часткового задоволення,  виходячи з наступного.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам відповідає не в повній мірі.
Судом встановлено, що у поданій до суду першої інстанції 31 січня 2022 року скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову Уманського міського відділу державної виконавчої служби про накладення арешту на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 від 19.05.2021 року.
Скаржником у даній скарзі було заявлено клопотання, в якому міститься прохання поновити строк на оскарження постанови про арешт майна боржника, яке обґрунтовано поважними, на думку ОСОБА_1 , причинами пропуску цього строку, а саме із триваючим касаційним розглядом справи № 705/1087/20.
Згідно з статтею 447 ЦПК України, яка кореспондується із статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до положень статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.
За змістом статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (частина третя статті 127 ЦПК України).
Аналіз змісту статті 449 ЦПК України свідчить про те, що законодавець не зазначає на якій стадії розгляду скарги повинно бути вирішено питання про поновлення строку для звернення зі скаргою. В частині другій такої прописано лише те, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком. Тому, навіть у випадку безпідставності скарги, вона могла бути розглянута по суті лише після вирішення питання щодо поновлення цього строку, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 461/1150/19(провадження №61-11015св21).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У справі, що переглядається суд першої інстанції вирішив питання поновлення строку на оскарження постанови про арешт майна в ухвалі про прийняття скарги до провадження, при цьому ухвала суду в частині поновлення строку не мотивована жодним чином. У цьому зв`язку, колегія суддів також виходить з того, що процесуальним законом, під час розгляду скарги в порядку, передбаченому статтею 447 ЦПК України не унормовано питання про постановлення ухвали про прийняття скарги до провадження.
В той же час, розглядаючи скаргу по суті, суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали дійшов обґрунтованого висновку про неповажність причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення із скаргою, тобто фактично дійшов висновку про відмову у поновленні строку оскарження через відсутність будь-яких поважних причин для цього, однак, вирішив таку скаргу по суті, відмовивши в її задоволенні. Тобто, місцевий суд в резолютивній частині помилився щодо наслідків розгляду такої скарги. За встановлення обставин неповажності причин процесуального строку, що є підставою для відмови в поновленні процесуального строку, скаргу слід було залишити без розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня 2022 року - скасувати та ухвалити нову постанову.
Скаргу ОСОБА_1 на постанову Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт майна - залишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча                  О.В. Карпенко

Судді         В.Г. Бородійчук

       Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 23 серпня  2022  року/