П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/2007/22 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Польовий О.Л. 
Суддя-доповідач:  Драчук Т. О. 
22 липня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Смілянця Е. С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в лютому 2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.12.2021 №220750001721 про відмову у призначенні пенсії;
- зарахувати у трудовий стаж період роботи в колгоспі "Перше травня" з 25.06.1978 по 30.10.1979, відбутий в РСФСР термін покарання з 04.11.1982 по 27.05.1991 і термін покарання з 12.04.1998 по теперішній час;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити пенсію за віком з 23.03.2021.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в колгоспі "Перше травня" з 25.06.1978 по 30.10.1979.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій  апелянт просить рішення суду першої інстанції змінити та зарахувати позивачу до страхового стажу період відбування покарання з 04.11.1982 по 27.05.1991 в РСФСР, та термін покарання з 12.04.1998 по 23.03.2021, тобто, по дату звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити пенсію ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що під час відбування покарання на території РСФСР він працював та сплачував усі внески. При цьому, позивач зауважує, що у 1991 році  звільнився з посади машиніста, де працював три роки у колонії поселення в Архангельській області.
Також, позивач зазначає, що документів, які б свідчили про сплату внесків не може бути надано, оскільки відповідні документи на даний час знищені. Крім того, зі змісту вказаного запиту вбачається, що він перенаправлений в інші підрозділи, які можливо володіють запитуваною інформацією.
Оскільки чинне законодавство під час відбування покарання зобов`язувало засуджених працювати, внески сплачувались позивачем, а тому вказаний період має бути зарахований до стажу роботи позивача.
Також, апелянт просить суд зарахувати йому термін відбуття покарання до страхового стажу з тих підстав, що ОСОБА_1 відбуває покарання у статусі довічно позбавленого волі і влаштуватись на роботу не міг по причини відсутності робочих місць.  
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій  апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи позивача періоду роботи в колгоспі «Перше травня» з 25.06.1978 по 30.10.1979, оскільки в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 06.02.1978 відсутня інформація про відпрацьовані трудодні та встановлений мінімум трудової участі в колгоспі.
Оскільки жодних інших документів щодо підтвердження стажу роботи, зокрема, передбачених Порядком №637, позивачем надано не було, відповідач зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в колгоспі «Перше травня» з 25.06.1978 по 30.10.1979 є протиправним та необґрунтованим.
28.06.2022 до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якій представник відповідача просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Також, 28.06.2022 до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області без задоволення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом першої інстанції норм  матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 23.03.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням від 21.12.2021 №220750001721 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком за відсутності необхідного страхового стажу.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 11.01.2022 повідомлено позивача про прийняте рішення та зазначено, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи в колгоспі "Перше травня" з 25.06.1978 по 30.10.1979, відбутий в РСФСР термін покарання з 04.11.1982 по 27.05.1991 і термін покарання з 12.04.1998 по теперішній час.
Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням пенсійного органу, звернувся до суду з адміністративним позовом.
Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив  з того, що період роботи позивача з 25.06.1978 по 30.10.1979 в колгоспі "Перше травня" підтверджується відомостями трудової книжки. Оскільки вказані записи в трудовій книжці не містять помилок, неточностей, підтирань чи виправлень та не потребують доведення будь-яких іншими документами, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 вказаний період роботи до страхового стажу.
Щодо вимоги ОСОБА_1 про зарахування до страхового стажу позивача відбутого в РСФСР терміну покарання з 04.11.1982 по 27.05.1991, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної позовної вимоги, оскільки жодних документів для підтвердження стажу роботи з 1982 по 1991 рік, набутого під час відбування покарання у вигляді позбавлення волі на території РСФСР, позивач не надав, а інформація про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відсутня.
Щодо вимоги позивача про зарахування до страхового стажу терміну покарання, що позивач відбуває в Україні у статусі довічно позбавленого волі із 12.04.1998 по теперішній час, суд першої інстанції вказав, що факт працевлаштування та сплати страхових внесків у період з 12.04.1998 по теперішній час не підтверджене, а тому підстави для зарахування до страхового стажу вказаного терміну покарання відсутні.
Отже, оскільки у позивача відсутній передбачений статтею 26 Закону №1058-IV необхідний страховий стаж не менше 28 років, тому рішення відповідача від 21.12.2021 №220750001721 про відмову у призначенні пенсії є правомірним.
Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо доводів та обґрунтувань апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі –Закон №1058-IV).
Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та при наявності страхового стажу, зокрема, у чоловіків 1961 року народження не менше 28 років.
Порядок  і умови     відбування     покарання    і    застосування    заходів виправно-трудового впливу до осіб,  засуджених до позбавлення волі і   виправних  робіт  без  позбавлення  волі,  порядок  відбування покарання особами,  засудженими до  направлення  в  дисциплінарний батальйон,  виконання  та  відбування  інших  видів  кримінального покарання,  а також порядок  діяльності  установ  і  органів,  які виконують вироки до цих видів покарання,  і участі громадськості у виправленні і перевихованні засуджених.
Згідно вимог статті 3 Виправно-трудового кодексу України (в редакції Закону, чинній на момент відбування позивачем покарання у місцях позбавлення волі в період з 1982 по 1991 рік), який діяв до 01.01.2004, особи, які засуджені до позбавлення волі, заслання та виправних робіт без позбавлення волі і відбувають покарання на території Союзу РСР і Української РСР застосовується виправно-трудове законодавство Союзу РСР і Української РСР, а щодо засуджених до інших видів покарання - виправно-трудове законодавство Союзу РСР, а також союзної республіки за місцем засудження.
За змістом статті 38 Виправно-трудового кодексу РСФСР (в редакції, чинній на час відбування позивачем покарання у місцях позбавлення волі в період з 1982 по 1991 рік) час роботи засуджених у період відбування ними покарань у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.
Відповідно ст. 40 Виправно-трудового кодексу РСФСР відрахування із заробітку або іншого доходу, нарахованого засудженим, провадяться з дотриманням такої черговості: прибутковий податок; вартість харчування, одягу, взуття, білизни, комунально-побутових та інших наданих їм послуг; за виконавчими листами та іншими виконавчими документами, крім стягнення аліментів на неповнолітніх дітей; відшкодування матеріальних збитків, заподіяних засудженими державі під час відбування покарання.
Тобто, відрахувань на пенсійне страхування зазначеною статтею не передбачено.
Статтею 42 Виправно-трудового кодексу РСФСР передбачено, що особи, що втратили працездатність під час відбування покарання, після звільнення їх від відбування покарання мають право на пенсію і на відшкодування шкоди у випадках і в порядку, встановленому законодавством Союзу РСР.
Аналізуючи положення Виправно-трудового кодексу РСФСР, колегія суддів зазначає, що невключення часу відбування покарання у вигляді позбавлення волі до загального трудового стажу, крім випадків, спеціально передбачених у законі, є умовами відбування покарання цього виду.
Щодо зарахування до стажу роботи позивача відбутого терміну покарання з 04.11.1982 по 27.05.1991 в РСФСР, зі змісту довідки державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» від 04.02.2021 №5 (а.с. 34) та довідки ФС ВК від 23.11.2020 №ОГ-521ТО/18-1667 судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач відбував покарання згідно вироку  Октябрського районного суду м. Мурманська Російської Федерації у вищевказаний період.
Разом з тим, доказів, які б підтверджували стаж роботи позивача за вказаний час, а також сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, матеріали справи не містять.
Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача відбутого в РСФСР терміну покарання з 04.11.1982 по 27.05.1991.
Щодо зарахування до стажу роботи позивача відбутого терміну покарання з 12.04.1998 по теперішній час, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 50 Виправно-трудового кодексу України, прийнятого Верховною Радою УРСР 23 грудня 1970 року (який діяв на час відбування кримінального покарання позивачем, та зупинив свою дію з 1 січня 2004 року), передбачено, що час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується. 
01.01.2004 набрав законної сили Кримінально-виконавчий кодекс України.
Так, згідно ч. 1, 3 ст. 122 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що засуджені мають право на загальних підставах  на  державне пенсійне  забезпечення  за  віком,  по  інвалідності,  у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законом.
Час роботи засудженого у період відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі зараховується до стажу роботи для призначення трудової пенсії після звільнення, за умови оплати ним страхових внесків до Пенсійного фонду України в порядку і розмірах, передбачених законодавством.
Відповідно до положень абзацу 5 частини першої статті 40 Закону № 1058-IVзаробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.
Отже, період страхового стажу до 1 липня 2000 року має бути підтверджений на підставі довідки про нараховані суми заробітної плати та сплачені страхові внески.
Колегія суддів зауважує, що судом апеляційної інстанції не здобуто доказів, які б свідчили про працевлаштування позивача у період відбування ним покарання у період після 2004 року, а позивачем таких до матеріалів справи не надано. Аргументи апелянта стосовно того, що відсутність роботи не може впливати на наявність у нього по досягненню пенсійного віку права на пенсійне забезпечення, колегія суддів оцінює критично, оскільки вимоги чинного пенсійного законодавства чітко визначають вимоги щодо наявності страхового стажу для призначення пенсії за віком.
Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи позивача відбутого терміну покарання з 04.11.1982 по 27.05.1991 в РСФСР, та з 12.04.1998 по теперішній час, оскільки наявними матеріалами справи не факт роботи позивача та сплата ним страхових внесків у період відбування ним покарання.
Щодо доводів апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтею 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з п. "а" ч. 3 ст. 56 Закону №1788, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Отже, вказана норма містить застереження щодо неврахування при призначенні пенсії періоду, за який відсутня інформація про належність до системи державного соціального страхування або про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за №637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 даного Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку).
Так, зі змісту трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 вбачається, що позивача 25.06.1978 прийнято на роботу водієм  в колгосп «Перше травня» згідно наказу №5 від 10.07.1978 та 30.10.1979 звільнено у зв`язку з призовом в ОСОБА_2 згідно наказу №10 від 15.10.1979.
При цьому, Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Основні положення), згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.
Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи.
Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Тобто, аналізуючи вказане, суд апеляційної інстанції зауважує, що норми пенсійного законодавства передбачають необхідність врахування при обчисленні страхового стажу особи, що була членом колгоспу, виконання мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
Разом з тим, матеріали справи, зокрема, трудова книжка позивача не містить відомостей, які б підтверджували факт виконання позивачем трудового мінімуму, встановленого в колгоспі «Перше травня».
Крім того, як вбачається зі змісту листа Лубенського районного трудового архіву від 30.09.2020 №01-14/296, в документах з особового складу колгоспу «Перше травня» за період з 1977 року по 1979 рік, відомостей про роботу ОСОБА_1 не виявлено, у зв`язку з чим підтвердити стаж роботи за вказаний період немає можливості.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що висновок суду першої інстанції про зобов`язання  Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25.06.1978 по 30.10.1979 в колгоспі «Перше травня» є необґрунтованим, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню в даній частині з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, при розгляді справи судом першої інстанції не надано оцінку усім обставинам у справі, що мають значення для її вирішення, а тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання  Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в колгоспі "Перше травня" з 25.06.1978 по 30.10.1979., що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати а даній частині та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги.     
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в колгоспі "Перше травня" з 25.06.1978 по 30.10.1979.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовної вимоги.
В решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року залишити без змін.  

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Смілянець Е. С.