ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2022 року
м. Київ
Справа № 161/15367/18
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/4815/475/20 
Провадження № 51 – 4128 км 19
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю: 
секретаря судового засідання                                       ОСОБА_4 ,                                  
прокурора                                                                            ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6               адвоката ОСОБА_7 
в режимі відеоконференції,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 161/15367/18 за касаційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2020 року 
ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Азатава Атишського району Республіки Вірменія, жителя АДРЕСА_1 , громадянина Республіки Вірменія, раніше двічі судимого, останній раз за вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 04 грудня 2014 року за ст. 391 ч. 1, ст. 71 КК України до покарання у виді 1 року 9 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 12.01.2016 по відбуттю строку покарання,
засуджено за ст. 187 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк  8 років з конфіскацією всього майна.
До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення, з дня його затримання, тобто з 17.07.2018 по 30.09.2018 включно та з дня застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 22.05.2019 до набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок оголошено за участю перекладача, а після його перекладу на мову, якою вільно володіє обвинувачений ОСОБА_6 , вручено його останньому.
Не погодившись із цим вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 – адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.
Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2020 року в порядку ст. 34 ч. 3 КПК України задоволено подання Волинського апеляційного суду та направлено матеріали кримінального провадження № 161/15367/18 щодо ОСОБА_6 з Волинського апеляційного суду до Рівненського апеляційного суду для розгляду.  
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 15 травня 2020 року апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на вирок  Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 була повернута на підставі ст. 399 ч. 3 п. 1 КПК України, оскільки особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.   
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 травня 2020 року та призначити новий розгляд справи в суді апеляційної інстанції за його апеляційною скаргою. Не погоджується із висновками апеляційного суду про те, що його апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 396 КПК України, оскільки, на його думку, як у поданій апеляційній скарзі 24 березня 2020 року, так і в апеляційній скарзі з усунутими недоліками від 08 травня 2020 року він чітко зазначив порушення норм права, допущені судом першої інстанції, як цього вимагає ст. 396 ч. 2 п. 4 КПК України. Вважає, що ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги захисника є незаконною та необґрунтованою. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 року                    № 9-зп/1997 зазначає, що відмова у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.   
Заперечень на касаційну скаргу захисника від учасників судового провадження не надходило.   
Позиції учасників судового провадження 
Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав свою касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні вважала доводи касаційної скарги необґрунтованими та просила залишити її без задоволення. 
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідача, вислухавши доводи учасників касаційного розгляду,   перевіривши матеріали провадження  та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків. 
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Право особи на апеляційне оскарження, спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні. 
Відповідно до вимог ст.24 КПК України кожному гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод, законних інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 370, ст. 418 ч. 2 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.   
Відповідно до вимог ст. 399 КПК України підставами для залишення апеляційної скарги без руху може бути лише невиконання особою, яка подала апеляційну скаргу, вимог, визначених у ст. 396 КПК України. Перелік цих вимог розширеному тлумаченню не підлягає.
Зокрема, відповідно до пункту четвертого частини другої статті 396 КПК України в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. 
При визначенні апеляційним судом того, чи зазначила особа, що подає апеляційну скаргу, свої вимоги та їх обґрунтування, суд на стадії відкриття провадження не може проводити їх аналіз на предмет обґрунтованості та переконливості, а той факт, що сторона не зазначила у своїй скарзі певних вимог та доводів або обґрунтувала свої вимоги у спосіб, який вважається суду непереконливим або недостатнім, не може вважатися недоліком апеляційної скарги у значенні статей 396 та 399 КПК України.
Відповідно до ст. 26 ч. 1 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Обраний особою спосіб обґрунтування своєї вимоги до апеляційного суду в апеляційній скарзі не обмежується положеннями ст. 396 КПК України, оскільки вона визначає лише саму необхідність наявності такого обґрунтування без будь-яких додаткових умов. 
З матеріалів вказаного провадження вбачається, що захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі від 24 березня 2020 року, обґрунтовуючи свою вимогу щодо скасування вироку суду щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, зазначив у чому, на його думку, полягає незаконність та необґрунтованість вироку суду. Відповідне обґрунтування захисник виклав на               7 сторінках апеляційної скарги, розділивши його на 4 пункти: суд обґрунтував свої висновки на доказах, які не відкривались стороні захисту; процесуальні документи, надані суду як докази обвинувачення, не були перекладені під час досудового розслідування на рідну мову обвинуваченого, який є громадянином Республіки Вірменія; судом не надано оцінки доказам невинуватості; суд взяв до уваги доказ винуватості – протокол впізнання, протокол обшуку та впізнання предмету, які проведені з грубим порушенням права на захист.  
Проте, суддя апеляційного суду, залишаючи вказану апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без руху в своїй ухвалі від 27 квітня 2020 року послався на те, що останній не вказує на ст.ст. 412, 415 КПК України та не зазначає, які саме порушення допущені судом першої інстанції, які давали б можливість суду апеляційної інстанції скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Крім того, в цій ухвалі суддя дає оцінку доводам апеляційної скарги захисника щодо допущених процесуальних порушень під час досудового розслідування та робить висновок про те, що є незрозумілим, яким чином вказані порушення істотно вплинули на результати розгляду кримінального провадження.    
На виконання ухвали апеляційного суду від 27 квітня 2020 року захисник ОСОБА_7 повторно звернувся з апеляційною скаргою в новій редакції від        08 травня 2020 року, зазначивши в ній обґрунтування вимоги щодо скасування вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 вже на 8 аркушах, вказавши в ній більше доводів щодо вищезазначених допущених судом першої інстанції порушень. Серед іншого захисник вказував на: недотримання судом вимог                    ст. 290 ч. 12 КПК України щодо доказів, які не відкривались ОСОБА_6 та стороні захисту; невиконання вимог ст. 42 ч. 3 КПК України, оскільки підозра ОСОБА_6 на вірменській мові не надавалася, як і не роз`яснювалися його права на цій мові, що є грубим порушенням прав на захист та зобов`язує суд відповідно до вимог ст. 87 ч. 2 п. 3 КПК України визнати такі докази недопустимими; відсутність з боку суду оцінки доказам, які, на думку сторони захисту, вказують на невинуватість ОСОБА_6 , зокрема – висновку дактилоскопічної експертизи; на порушення вимог ст. 228 ч. 2 КПК України при впізнанні ОСОБА_6 та недопустимість відповідного протоколу як доказу; на неналежне з`ясування судом усіх обставин події, зокрема наявності у діях ОСОБА_6 погрози застосування насильства та самого насильства; інші обставини, які, на думку захисника, дають підстави для скасування вироку суду.         
Однак, ухвалою Рівненського апеляційного суду від 15 травня 2020 року, суддя апеляційного суду дійшов висновку про те, що апелянт не усунув недоліки первинної апеляційної скарги в установлений строк, що позбавляє суд апеляційної інстанції визначити межі перегляду оскаржуваного рішення та повернув апеляційну скаргу захисника на підставі ст. 399 ч. 3 п. 1 КПК України.   
Зокрема, в ухвалі про повернення апеляційної скарги від 15 травня 2020 року суддя апеляційного суду на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження в порушення вимог процесуального закону дав оцінку наведеним захисником доводам та зробив висновок про те, що в них не зазначено, які саме порушення допущені судом першої інстанції, що дало б можливість суду апеляційної інстанції скасувати оскаржуваний вирок і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.  
Проте, на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження,     суддя-доповідач не має давати оцінку доводам апеляційної скарги на предмет їх обґрунтованості, оскільки це питання розглядається і вирішується апеляційним судом колегіально безпосередньо під час та за результатами апеляційного розгляду справи після відкриття апеляційного провадження.
Питання про формулювання своїх вимог перед судом апеляційної інстанції та їх обґрунтування відноситься до повноважень сторони кримінального процесу і може бути уточнене нею при апеляційному розгляді справи з урахуванням положень    ст.ст. 403, 407 КПК України, а тому не може тлумачитись як недолік апеляційної скарги і бути підставою для її повернення.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суддя апеляційного суду не дотримався положень статей 396, 399 КПК України і допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило цьому суду прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.
За таких обставин касаційна скарга захисника підлягає задоволенню,  оскаржувана ухвала апеляційного суду - скасуванню на підставі ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК, а справа за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від       24 лютого 2020 року, із врахуванням ухвали Верховного Суду від 16 квітня 2020 року щодо визначення підсудності апеляційного  розгляду кримінального провадження № 161/15367/18 щодо ОСОБА_6 , призначенню до нового розгляду в Рівненському апеляційному суді.
При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене,  апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 задовольнити. 
Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 травня 2020 року у кримінальному провадженні щодо  ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.  
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 | ОСОБА_2 | ОСОБА_3