ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року 
м. Київ
справа № 460/12626/21
адміністративне провадження № К/990/12298/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача: Мартинюк Н.М.,
суддів: Єресько Л.О., Жука А.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №460/12626/21
за позовом ОСОБА_1 
до Державної казначейської служби України
про визнання дій протиправними, стягнення компенсації та моральних збитків
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2021 року (головуючий суддя:  Махаринець Д.Є.)
і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2022 року (головуючий суддя: Обрізко І.М., судді: Нос С.П., Онишкевич Т.В.).
УСТАНОВИВ:
І. Історія справи
У вересні 2021 року ОСОБА_1 пред`явила позов до Державної казначейської служби України, у якому просила суд:
- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті їй компенсації та інфляційний втрат;
- стягнути з відповідача на її користь компенсацію у розмірі: 72484,94 грн, інфляційні втрати у сумі: 311492,00 грн та моральні збитки у розмірі: 1000000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликалася на тривалу невиплату відповідачем коштів за рішенням суду та норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Вказувала, що листом від 16 грудня 2020 року відповідач відмовив їй у виплаті відповідних коштів. 
Одночасно з цим, ОСОБА_1 просила поновити їй строк звернення до суду. Поважність причин пропуску процесуального строку мотивувала перебуванням на амбулаторному лікуванні та поверненням первісної позовної заяви, поданої після закінчення лікування.
Також ОСОБА_1 просила суд звільнити її від сплати судового збору. Вказувала, що має пільги для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, тому на підставі пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати цього збору.
13 вересня 2021 року Рівненський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про залишення позову без руху. Суд виходив з того, що на позивачку не поширюється дія пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Водночас суд указав, що позов поданий з пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду без заяви про його поновлення і без доказів поважності причин пропуску.
На основі цього суд установив ОСОБА_1 десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви й указав, що їх слід усунути у спосіб, який передбачає подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску; подання до суду оригіналу документа про сплату судового збору  або доказів звільнення від оплати судовим збором відповідно до закону.
22 вересня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду письмові пояснення для усунення недоліків, які слугували підставою для залишення позову без руху. Вказувала, що має пільги зі сплати судового збору, а строк звернення до суду пропустила з поважних причин.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2021 року, яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2022 року, позовну заяву повернуто ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»).
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанцій виходив з того, що ОСОБА_1 не усунула недоліки, указані в ухвалі про залишення позову без руху.
Не погоджуючись із указаними судовими рішеннями, у травні 2022 року ОСОБА_1 оскаржила їх у касаційному порядку.
Позивачка просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, а справу направити для продовження розгляду до Рівненського окружного адміністративного суду.
Скаржниця стверджує, що посвідчення серії № НОМЕР_1 від 30 грудня 2006 року підтверджує її статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та поширення на неї дії пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тож вона не повинна сплачувати судовий збір. Вважає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували цю норму Закону й дійшли помилкового висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви.
Відповідач відзив на касаційну скаргу не подав, копію ухвали про відкриття касаційного провадження отримав 9 червня 2022 року.
ІІ. Мотиви Верховного Суду
Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення у межах доводів і вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить із такого.
Залишаючи без руху й надалі повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що докази, надані ОСОБА_2 , не підтверджують наявності у неї відповідного статусу, який за приписами пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору.
Верховний Суд не може погодитися з цим висновком і вважає його помилковим з огляду на таке.
Пунктом 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Згідно зі статтею 4 указаного Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Визначення поняття учасника бойових дій закріплено в статті 5 цього Закону, а перелік осіб, які належать до учасників бойових дій, - у статті 6. Перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни, закріплений у статті 7 цього Закону. Визначення поняття учасника війни - у статті 8 Закону, а перелік осіб які належать до учасників війни - у статті 9 Закону.
Своєю чергою, пунктом 2 частини першої статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать дружина (чоловік) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, а також дружина (чоловік) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге. 
На дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя особами з інвалідністю, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті особи з інвалідністю.
Водночас за приписами пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать: батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
Статтею 18 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.
Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни встановлені Порядком видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302.
Пунктом 4 цього Порядку встановлено, що особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону), видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».
До позовної заяви ОСОБА_1 додала копію посвідчення від 7 лютого 2006 року № НОМЕР_2 , відповідно до якого вона є дружиною померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою (а.с.5).
Також до позову ОСОБА_1  долучила копію посвідчення від 30 грудня 2006 року № НОМЕР_1 про те, що вона є членом сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни (а.с.5).
Саме на це посвідчення ОСОБА_1 звертала увагу суду першої інстанції, коли зазначала про відсутність у неї обов`язку сплачувати судовий збір (а.с.2).
Це ж посвідчення було нею додане до пояснень, поданих у порядку усунення недоліків позовної заяви, та апеляційної скарги (а.с.18, 34).
Суди попередніх інстанцій на це посвідчення не звернули увагу і не врахували, що ОСОБА_1 є членом сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.
Тобто, позивачка як член сім`ї померлого ветерана війни у відповідності до положень пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору.
Цей висновок узгоджуються із позицією Верховного Суду, яка висловлена у пункті 41 постанови від 17 грудня 2021 року у справі №460/713/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії, про що й зазначає позивачка у касаційній скарзі.
Викладене в сукупності дає підстави Суду констатувати, що суд першої інстанції неправильно застосував пункт 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і під час вирішення питання про відкриття провадження допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. 
Окремо колегія суддів зауважує те, що позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху з двох підстав: пропуск строку звернення до адміністративного суду і не сплата судового збору. Цих двох питань стосувалися письмові пояснення, які ОСОБА_1 подала до суду у порядку усунення недоліків. Також питання поновлення процесуального строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 ставила перед судом у позовній заяві, заявивши відповідне клопотання.
Водночас в ухвалі про повернення позовної заяви суд першої інстанції не надав правової оцінки усім підставам, на основі яких ця заява була залишена без руху, оскільки питання про усунення ОСОБА_1 недоліків у частині пропуску процесуального строку не було вирішене. Тож процесуальні наслідки, визначені пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України, суд першої інстанції застосував передчасно.
Суд апеляційної інстанції такі порушення залишив поза увагою. 
Відтак доводи касаційної скарги щодо незаконності оскаржуваних судових рішень є обґрунтованими й знайшли своє підтвердження.
Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Оскільки оскаржувані судові рішення перешкоджають подальшому провадженню у справі та позбавляють особу права на доступ до суду, а також не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, їх належить скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі.
За таких обставин і правового регулювання, касаційну скаргу належить задовольнити.
З огляду на результат касаційного розгляду і відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2021 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2022 року скасувати, а справу направити до Рівненського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………………

……………………………………

……………………………………
Н.М.          Мартинюк
Л.О.          Єресько
А.В.          Жук,
Судді Верховного Суду