ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1296/22 Справа № 201/1650/20 	  	Головуючий у першій інстанції: Ткаченко Н. В. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Єлізаренко І.А., Свистунової О.В., 
при секретарі                         Паромовій О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів,– 
ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2020 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер. Звернувшись до приватного нотаріуса ДМНО Яковлевої І.М. із заявою про прийняття спадщини, позивачка дізналась, що за життя її чоловік склав заповіт, в якому автомобіль ЗИЛ 433362, 2005р. випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричіп ОДАЗ 9958, 1984р. випуску, номерний знак НОМЕР_2 заповів ОСОБА_2 . Позивачка замовила оцінку вартості ТЗ, згідно якої загальна вартість автомобіля з напівпричепом становить 404500,00 грн. ОСОБА_1 зазначає про наявність у неї права на обов`язкову частку в спадковому майні. Тому позивачка просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 обов”язкову частку, яка належить їй у спадковому майні, як непрацездатній особі, у розмірі 202250,00 грн. (а.с. 2-3, 77-78 т.1). 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок вартості обов`язкової частки у спадщині, яка становить 1/16 частину, у розмірі 3916,09 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 39,16 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті судової авто-товарознавчої експертизи у розмірі 4616,22 грн. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткової зміни і часткового скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 31.12.1966 року, який зареєстрований в АНД райЗАГС м.Дніпропетровська, актовий запис №1806, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 (а.с.6 т.1). 
23 жовтня 2012 року ОСОБА_4 склав заповіт, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко В.В. за реєстровим №4345, яким на випадок його смерті належний йому транспортний засіб - ЗИЛ, модель 433362 СПГ, 2005 року випуску, а також належний йому транспортний засіб марки ОДАЗ, модель 9958, 1984 року випуску, тип напівпричіп-платформа-Е, - заповідає відповідачці ОСОБА_2 (а.с. 200 т.1). 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, про що Індустріальним районним у м. Дніпрі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області видано свідоцтво про смерть 23.05.2019 року серія НОМЕР_4 та складено актовий запис за №582 (а.с.7 т.1).
Згідно копії спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом ДМНО Яковлевою І.М. за №56/2019 після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 (донька спадкодавця) 03.07.2019 року звернулась до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 (а.с. 180-181 т.1); ОСОБА_6 (сином спадкодавця) подав 03.07.2019 року заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 (а.с. 189, 190 т.1). 
Позивачка ОСОБА_1 03.07.2019 року подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за законом після ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.191, 192 т.1). 
ОСОБА_2 18.11.2019 року подала заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , що помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в якій зазначила, що їй роз`яснено зміст ст. 1241 ЦК України, а також те, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 , які мають право на обов`язкову частку у спадщині, є дружина померлого - ОСОБА_1 та неповнолітня донька - ОСОБА_7 (а.с. 199 т.1). 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою спадкодавця ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00024598671 від 18.11.2019 року (а.с. 202 т.1). 
Відповідно до листа Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 16.07.2019 року №14/5-7512, ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою по АДРЕСА_1 з 24.03.1980 року до дня смерті зі складом зареєстрованих: ОСОБА_1 зареєстрована з 24.03.1980 року по теперішній час; ОСОБА_6 зареєстрований з 25.10.1999 року по теперішній час (а.с. 205 т.1). 
Листом ТСЦ МВС №1249 від 02.10.2019 року №31/4-1249-734 нотаріусу повідомлено, що згідно Єдиного Державного реєстру транспортних засобів, станом на 02 жовтня 2019 року, за гр. ОСОБА_4 зареєстровано, зокрема, автомобіль ЗИЛ 433362, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, VIN- НОМЕР_5 (дата реєстрації 01.10.2012 року); напівпричіп марки ОДАЗ 9958, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, шасі № НОМЕР_6 (дата реєстрації 14.03.2012 року), що також підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 та серії НОМЕР_8 (а.с. 204 т.1, 8, 15 т.2). 
18 грудня 2019 року позивачка подала заяву нотаріусу про видачу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , автомобіль ЗИЛ 433362, 2005р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп марки ОДАЗ 9958, 1984р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; в цій заяві також зазначено, що позивачка просить видати свідоцтво про право власності на 1/2 частину зазначеного майна, як частку у спільному майні подружжя (а.с.206 т.1).
22 січня 2020 року позивачці було видане свідоцтво про право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 у праві спільної сумісної власності подружжя (а.с.219 т.1). 
Згідно листа приватного нотаріуса ДМНО Яковлевої І.М. №247/02-14 від 18.06.2021 року, зокрема зазначено, що станом на 18.06.2021р. відносно автомобіля ЗИЛ 433362, 2005р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 жоден правовстановлюючий документ або документ, з якого вбачається належність транспортного засобу до спільної сумісної власності подружжя, не надавався (а.с. 74, 76-77 т.2). 
Позивачкою надано копії звітів про оцінку майна, складених ПП “Новомосковське бюро експертної оцінки” 05.02.2020 року, відповідно до яких ринкова вартість автомобіля ЗІЛ 433362, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала (округлено до сотень) 366600,00 грн. (а.с. 13-30 т.1), а ринкова вартість напівпричіпа марки ОДАЗ 9958, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала (округлено до сотень) 37900,00 грн. (а.с. 42-68 т.1). 
Відповідно до висновку експерта №4584-20, складеного експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз 30.12.2020 року, ринкова вартість ТЗ – ЗИЛ 433362, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 становить 102965,62 грн.; ринкова вартість напівпричіпу марки ОДАЗ 9958, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 22349,25 грн. (а.с. 5-25 т.2). 
Суд звертає увагу, що, згідно змісту позовної заяви, позивачка просить стягнути на її користь вартість частки майна, яке належить їй за законом, як непрацездатній дружині спадкодавця, на підставі статті 1241 ЦК України. 
Згідно частинитретьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.
Конструкція зазначених норм свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.
Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.
Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.
Таким чином, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Як було встановлено судом, позивачка зі спадкодавцем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 31.12.1966 року. 
Відповідачкою не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності подружжяна рухоме майно - автомобіль ЗИЛ 433362, 2005 року випуску та напівпричіп марки ОДАЗ 9958, 1984 року випуску, - враховуючи, що вказане майно було набуте в період шлюбу  ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
Отже, ОСОБА_4 за життя був власником 1/2 частини автомобіля ЗИЛ 433362, 2005 року випуску та 1/2 частини напівпричіпа марки ОДАЗ 9958, 1984 року випуску, а тому в спадкову масу після його смерті входить лише половина вказаних автомобіля та напівпричіпа. 
Відповідно до статтей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини 1, 2 статті 1223 ЦК України). 
Згідно частини першої статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). 
За змістом частини 1 статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). 
Верховний Суд у своїй постанові від 25.11.2020р. у справі №292/389/17 роз`яснив, що при визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. До таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємці за правом представлення.
Позивачка ОСОБА_1 , 1941 року народження, є непрацездатною особою за віком безстроково та отримує пенсію з 31.12.2002 року, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_9 , виданого Управліннямв Індустріальному районі м. Дніпропетровська 24.03.2003 року (а.с.148 т.1).
З матеріалів спадкової справи №56/2019, заведеної після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця є дружина – ОСОБА_1 та троє його дітей – син ОСОБА_6 , донька ОСОБА_5 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (третя особа у справі). 
Оскільки ОСОБА_4 за життя належало на праві спільної сумісної власності, зокрема, 1/2 частини (8/16 частки) автомобіля ЗИЛ 433362, 2005 року випуску та 1/2 частини (8/16 частки) напівпричіпа марки ОДАЗ 9958, 1984 року випуску, то відповідно частка кожного зі спадкоємців першої черги у цьому майні становила б по 1/8 частці (2/16 частці) у разі спадкування за законом. 
Отже, обов`язкова частка ОСОБА_1 , як непрацездатної вдови, відповідно до статті 1241 ЦК України, становить 1/16 частка автомобіля ЗИЛ 433362, 2005 року випуску та 1/16 частка напівпричіпа марки ОДАЗ 9958, 1984 року випуску. 
Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.
У пунктах 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. 
Загальна ринкова вартість автомобіля ЗИЛ 433362, 2005 року випуску та напівпричіпа марки ОДАЗ 9958, 1984 року випуску, згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи №4584-20 від 30.12.2020 року, становить 125314,87 грн., а вартість 1/16 частини цього майна – 7832,18 грн. 
Згідно пояснень відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 31.05.2022 року, автомобіль ЗИЛ 433362, 2005 року випуску з напівпричіпом марки ОДАЗ 9958, 1984 року випуску, перебуває у її володінні, що підтверджується протоколом та звукозаписом вказаного судового засідання (а.с. 140, 141-142 т.2). 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  7832,18 грн., як грошової компенсації за належну позивачці обов`язкову частку в спадковому майні в розмірі 1/16 частки автомобіля ЗИЛ 433362, 2005 року випуску та 1/16 частки напівпричіпа марки ОДАЗ 9958, 1984 року випуску. 
Суд критично ставиться до наданих позивачкою копій звітів про оцінку майна, складених ПП “Новомосковське бюро експертної оцінки” 05.02.2020 року щодо визначення вартості ТЗ, адже вказані звіти складені без огляду експертом транспортних засобів; показання одометра (лічильника пробігу) КТЗ не надані замовником; а експерта не попереджено про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 384, 385 КК України (а.с. 42-68 т.1). 
На викладене вище місцевий суд увагу не звернув,   неправильно визначив суму грошових коштів, яка підлягає стягненню з відповідачки. Тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутих з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  грошових коштів з 3916,09 грн. на 7832,18 грн.
За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Отже, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат з ухваленням у цій частині нового судового рішення. 
За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України). 
Приймаючи до уваги ціну позову у розмірі 202250,00 грн., а також те, що позивачку ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2020 року було звільнено  від сплати судового збору в сумі 2022,50 грн. за подання позовної заяви (а.с. 153 т.1), та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28.12.2021 року звільнено від сплати судового збору в сумі 3033,75 грн. за подання апеляційної скарги (а.с. 126-127 т.2), з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (3,87%) в сумі 195,68 грн. ((2022,50 грн. + 3033,75 грн.) х 3,87%). 
Інша сума судового збору пропорційно до відхиленої частини вимог в розмірі 4860,57 грн. компенсується за рахунок держави. 
За положеннями пункту 3 частини 1 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
На позивачку покладаються судові витрати, пов`язані із проведенням експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз експертизи №4584-20, 30.12.2020 року, вартість якої оплатила відповідачка в сумі 4707,07 грн. (а.с. 27 т.2), пропорційно залишеним без задоволення вимогам (96,13%) в сумі 4524,91 грн. (4707,07 грн. х 96,13%). 
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судові витрати у розмірі 4524,91 грн. 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає частковій зміні в частині розміру стягнутих з відповідачки на користь позивачки грошових коштів та скасуванню в частині розподілу судових витрат з ухваленням у цій частині нового судового рішення; в іншій частині рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року в частині розміру стягнутих з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  грошових коштів – змінити з 3916,09 грн. на 7832 (сім тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 18 коп. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 39,16 грн. та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат по оплаті судової авто-товарознавчої експертизи у розмірі 4616,22 грн. – скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_10 ) в дохід держави судовий збір в сумі 195 (сто дев`яносто п`ять) грн. 68 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_10 ) судові витрати у розмірі 4524 (чотири тисячі п`ятсот двадцять чотири) грн. 91 коп. 
В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова