ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 р. 	Справа № 520/13744/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 р. (ухвалене  суддею  Полях Н.А.)   по справі № 520/13744/21
за позовом                ОСОБА_1  
до               Управління  соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради                       
про  визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради,  в якому просив: визнати протиправними і такими, що не відповідають нормам Основного Закону - Конституції України, бездіяльність Управління соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради при розгляді звернення позивача  від 14.06.2021 р., а також рішення про відмову в його задоволенні, викладене в листі Управління соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради від 23.06.2021 р. вих. № 06-6037, за результатами розгляду звернення позивача від 14.06.2021 р. за  Законом України “Про звернення громадян”; зобов`язати Управління соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради повторно розглянути звернення позивача від 14.06.2021 р., відповідно до норм  Основного Закону - Конституції України, у повному обсязі всіх поставлених у зверненні питань, у т.ч., з урахуванням приписів  ст. 7 Закону України “Про звернення громадян”, та без застосування положень наступних Законів: підпункту 1) пункту 3 Розділу  XII  “Прикінцеві положення”, пункту 5 Розділу  XIII “Перехідні положення” Закону України “Про прокуратуру” від 14.10.2014 р. № 1697-VІІ  (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2015. № 2-3, ст. 12) в частині втрати чинності положень ч. 5 ст.  49  та ч. 14 ст. 50-1 Закону України “Про прокуратуру” від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ  щодо пільг прокурорів і слідчих прокуратури та в частині соціального забезпечення слідчих прокуратури на пенсії тільки до початку діяльності державного бюро розслідувань;  абзаців третього та четвертого підпункту 2) пункту 3 Розділу II  Закону України “Про запобігання фінансовій катастрофі та створення передумов для економічного зростання в Україні” від 27.03.2014 р. N1166-VІІ  (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2014. № 20-21. ст. 745) в частині зміни ч. 5  ст. 49 Закону України “Про прокуратуру” від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ  щодо скасування гарантій та пільг для прокурорів і слідчих прокуратури на пенсії; - пункту 24 та підпункту 2) пункту 31  Розділу І Закону України “Про внесення змін до Бюджетного кодексу України” від 07.12.2017 р. № 2233-VІІІ  (Відомості Верховної Ради (ВВР). 2018. № 2. ст. 8) в частині внесення змін до абзацу третього підпункту “б” пункту 4 частини 1 статті  89, та ч. 3 ст.  102 Бюджетного кодексу України  щодо скасування фінансування пільг з 01.01.2018 р.; пункту 40  Розділу І Закону України “Про внесення змін до Бюджетного кодексу України” від 14.11.2019 р. № 293-ІХ  (Відомості Верховної Ради (ВВР). 2020, № 6. ст.32), який набув чинності з 01.01.2020 р., в частині виключення статті 102 із  Бюджетного кодексу України; зобов`язати Управління соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради за результатами повторного розгляду звернення позивача від 14.06.2021 р. здійснити розрахунок та нарахування позивачу пільг по оплаті всіх житлово-комунальних та телекомунікаційних послуг (50% знижку), у т.ч. по оплаті за користування житлом (квартирна плата), за користування електроенергією, опаленням та гарячою водою, водопостачання та водовідведення, газ, вивіз сміття, квартирний телефон, та всі інші, за категорією “слідчий прокуратури на пенсії” незалежно від його середньомісячного сукупного та доходу його сім`ї (у т.ч. незалежно від її особистого середньомісячного доходу, та незалежно від середньомісячного доходу в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців), а також забезпечувати відповідні розрахунки з підприємствами, що надають житлово-комунальні та телекомунікаційні послуги, починаючи з 14.06.2021 р.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 р.  в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 р.  та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Закону України “Про прокуратуру”, Закону України “Про Державний бюджет”, Закону України “Про місцеве самоврядування”, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідач подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   апеляційної   інстанції   розглядає справу   в порядку письмового провадження за наявними   у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до  Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради зі зверненням від 14.06.2021 р., в якому просив: розглянути його звернення, відповідно до норм Основного Закону прямої дії – Конституції України, вказаних вище та інших Рішень Конституційного Суду України,  Закону України “Про прокуратуру” від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ  та  Бюджетного кодексу України  в первинній редакції, та ухвалити рішення по суті без застосування положень кожного з наступних Законів: підпункту 1) пункту 3 Розділу  XII  “Прикінцеві положення”, пункту 5 Розділу  XIII “Перехідні положення” Закону України “Про прокуратуру” від 14.10.2014 р. № 1697-VІІ  (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2015. № 2-3, ст. 12) в частині втрати чинності положень ч. 5 ст.  49  та ч. 14 ст.  50-1 Закону України “Про прокуратуру” від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ  щодо пільг прокурорів і слідчих прокуратури та в частині соціального забезпечення слідчих прокуратури на пенсії тільки до початку діяльності державного бюро розслідувань;  абзаців третього та четвертого підпункту 2) пункту 3 Розділу II  Закону України “Про запобігання фінансовій катастрофі та створення передумов для економічного зростання в Україні” від 27.03.2014 р. N1166-VІІ  (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2014. № 20-21. ст. 745) в частині зміни частини 5  статті 49 Закону України “Про прокуратуру” від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ  щодо скасування гарантій та пільг для прокурорів і слідчих прокуратури на пенсії; пункту 24 та підпункту 2) пункту 31  Розділу І Закону України “Про внесення змін до Бюджетного кодексу України” від 07.12.2017 р. № 2233-VІІІ  (Відомості Верховної Ради (ВВР). 2018. № 2. ст. 8) в частині внесення змін до абзацу третього підпункту “б” пункту 4 частини першої статті  89, та частини 3 статті  102 Бюджетного кодексу України  щодо скасування фінансування пільг з 01.01.2018 р.; пункту 40  Розділу І Закону України “Про внесення змін до Бюджетного кодексу України” від 14.11.2019 р.  № 293-ІХ  (Відомості Верховної Ради (ВВР). 2020, № 6. ст.32), який набув чинності з 01.01.2020 р., в частині виключення статті 102 із  Бюджетного кодексу України; надати дієву допомогу в отриманні ОСОБА_1 вказаних пільг, у поновленні та реалізації відповідних конституційних прав позивача на соціальний захист як людини, громадянина та як прокурорсько-слідчого пенсіонера, а також у поновленні та збереженні гарантій незалежності діючих прокурорів; забезпечити фінансування та фактичне надання йому пільг, у т.ч. по оплаті за займане позивачем та членами його сім`ї житло, комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична та теплова енергія, вивіз сміття) і користування квартирним телефоном (50-відсоткової знижки), з внесенням відповідної інформації до ЄДАРП; звернутись до іншого компетентного органу або посадової особи, якщо поставлені питання виходять за межі компетенції відповідача; повідомити його про прийняте рішення щодо кожного з поставлених питань.
За результатами розгляду вищевказаного звернення позивача, листом Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради № 06-6037 від 23.06.2021 р. позивачу відмовлено у наданні пільги, оскільки ч. 14 ст. 50-1 Закону України “Про прокуратуру”  № 1789-ХІІ, яка передбачала пільги пенсіонерам і членам їхніх сімей, втратила чинність, на підставі Закону України “Про  прокуратуру” № 1697-VІІ, з 15.07.2015 р., а чинною на теперішній час редакцією Закону України “Про прокуратуру”  № 1697-VІІ пільги по сплаті за житлово-комунальних послуг та користування телефоном слідчим прокуратури та пенсіонерам та членам їхніх  сімей не передбачені, у зв`язку з чим відсутні законодавчі підстави для включення інформації про ОСОБА_1 до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб які мають право на пільги, з метою проведення розрахунку розміру пільг по оплаті за житлово-комунальні послуги. 
Не погоджуючися з такою відповіддю відповідача, позивач звернувся до  суду з цим позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при розгляді звернення позивач діяв на підставі та у спосіб, передбачений чиним законодавством, оскільки чинним законодавством не передбачені пільги по сплаті за житлово-комунальні послуги та користування телефоном слідчим прокуратури, яким призначено пенсію та членам їхніх сімей.
Суд апеляційної інстанції  погоджується з висновками суду першої інстанції   з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України “Про звернення громадян”, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Статтею 3 Закону України “Про звернення громадян” встановлено, що   під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених  Конституцією  та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно із ст. 5 Закону України “Про звернення громадян”,  звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Відповідно до ст. 7 Закону України “Про звернення громадян”,  звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Згідно із ст. 15 Закону України “Про звернення громадян”, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.  Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Статтею 18 Закону України “Про звернення громадян” встановлено, що   громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Відповідно до ст. 19 Закону України “Про звернення громадян”,  органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України “Про звернення громадян”,  звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Судовим розглядом встановлено, що позивач фактично просить відповідача встановити йому та членам його сім`ї  пільги по сплаті за житлово-комунальні послуги та користування телефоном.
Як вбачається з відповіді Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради № 06-6037 від 23.06.2021 р., позивачу відмовлено у наданні вищевказаних пільг, оскільки чинною на теперішній час редакцією Закону України “Про прокуратуру” № 1697-VІІ пільги по сплаті за житлово-комунальних послуг та користування телефоном слідчим прокуратури та пенсіонерам та членам їхніх  сімей не передбачені.
Відповідно до ч. 5  ст. 49 Закону України “Про прокуратуру” від 05.11.1991 р. № 1789, в редакції, чинній на момент прийняття позивача до органів прокуратури, слідчі прокуратури забезпечуються  жилою  площею місцевими органами влади в першочерговому  порядку.    Їм    також    надається 50-процентна знижка плати за займане    ними    та    членами  їх сімей житло,  комунальні послуги (водопостачання,    газ,  електрична та теплова енергія) і користування квартирним телефоном.
Законом України “Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні”  ч. 5  ст. 49 Закону України “Про прокуратуру” від 05.11.1991 р. № 1789  викладено у такій редакції: "Слідчим прокуратури надається 50-відсоткова знижка плати за займане ними і членами їх сімей житло, комунальні послуги в межах норм, встановлених законодавством, і 50-відсоткова знижка абонентної плати за користування квартирним телефоном за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".
Частиною 14  статті 50-1 Закону “Про прокуратуру” від 05.11.1991 № 1789, яка набрала чинності 01.01.2015 р., відповідно до Закону України “Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України” № 76-VIII від 28.12.2014 р., встановлено, що за пенсіонерами і членами їхніх сімей зберігаються пільги і гарантії соціального захисту, передбачені цим Законом та іншими законами, крім пільг, які встановлені абзацом першим частини третьої т. 49 цього  Закону. Пенсіонери і члени їхніх сімей, що проживають разом із ними, мають також право на медичне обслуговування в тих медичних закладах, в яких вони перебували на обліку до виходу на пенсію працівника прокуратури.
Законом України “Про прокуратуру” від 14.10.2014 р. № 1697-VII, який набрав чинності з 15.07.2015 р., визнано таким, що втратив чинність  Закон України “Про прокуратуру” від 05.11.1991 р. № 1789-XII, крім п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46-2, ст. 47, ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч. 3, 4, 6, 11 ст. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), ст. 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст. 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст. 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15.12.2015 р.
Тобто, ч. 6 ст. 49 Закону України “Про прокуратуру” від 14.10.2014 р. № 1697-VII, яка передбачала пільги пенсіонерам і членам їхніх сімей, які були встановлені частиною 14  статті 50-1 Закону України “Про прокуратуру” від 05.11.1991 р. № 1789-XII  з змінами, на даний час втратили чинність на підставі  Закону України “Про прокуратуру” від 14.10.2014 р. № 1697-VII, з 15.07.2015 р.
Із врахуванням вищевикладених обставин, оскільки чинною на час розгляду справи редакцією Закону України “Про прокуратуру” не передбачені пільги по сплаті за житлово-комунальних послуги та користування телефоном слідчим прокуратури, яким призначено пенсію та пенсіонерам та членам їхніх сімей, то відсутні встановлені законом підстави для встановлення позивачу пільг, які були передбачені статтею 49 Закону України “Про прокуратуру” № 1789-XII від 05.11.1991 р. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 р.  у справі № 826/4420/17.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд  апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення позивача  розглянуто відповідачем  у повному обсязі із дотриманням  вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення  позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно  до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Таким чином,  суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до  вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 р. – без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справіv. Finland  від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справіTorija v. Spain  від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 9,  243,  308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 р. по справі № 520/13744/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін