ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року 
м. Київ

Cправа №  904/2166/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В. Г.,
суддів: Білоуса В. В., Васьковського О. В.,
за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І., 

за участю представників:
ПАТ "Фортуна - Таламанчук О. С.,
ліквідатор - арбітражний керуючий Шевченко В. Є.,
ТОВ "Ідлендс" - Тютюнник В. А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2022
у складі колегії суддів: Паруснікова Ю.Б. (головуючий), Білецької Л.М., Вечірка І.О., 
та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2021 
у складі судді: Владимиренка І.В.

за заявою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діксон" 
про визнання грошових вимог
у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-Престіж"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діксон" 
про визнання банкрутом,

На розгляд суду постало питання обґрунтованості грошових вимог податкового органу до боржника, який визнаний банкрутом. 

ВСТАНОВИВ
Обставини справи 
1.          13.05.2020 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 904/2166/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Діксон" (далі - ТОВ "Діксон").
2.          10.09.2020 між ТОВ "Діксон" (далі - Довіритель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промполітікс" (далі - ТОВ "Промполітікс",  Повірений) укладено договір доручення № 10/09-20 (далі - Договір). Відповідно до умов якого Повірений зобов`язується від імені та за рахунок Довірителя в порядку та на умовах, визначених даним Договором, здійснити юридичні дії, визначені в п. 1.2. Договору (надалі - "доручення"). Повірений за даним Договором зобов`язаний в строк починаючи з 15.09.2020 по 31.12.2020  включно сплатити за Довірителя орендну плату за земельну ділянку за період з лютого 2019 року по листопад 2020 року в сумі 171 829,58 грн, перерахувавши грошові кошти в зазначеному розмірі (п. 1.1., 1.2. Договору).
3.          Згідно п. 1.3. Договору, довіритель зобов`язаний відшкодувати Повіреному витрати в загальній сумі 171 829,58 грн без ПДВ, що виникли у останнього у зв`язку із виконанням доручення, перерахувавши ці грошові кошти на поточний рахунок Повіреного протягом 3 (трьох) робочих днів з дати виставлення Повіреним відповідного рахунку на оплату.
4.          Плата за виконання доручення згідно даного Договору становить 100 грн (сто гривень), у т.ч. ПДВ 20% (п. 2.1. Договору).
5.          Плата за виконання доручення виплачується Довірителем Повіреному шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Повіреного після надання ним звіту про виконання доручення (п. 2.2. Договору).
6.          Відповідно до п. 3.1.3. Договору, впродовж 3 (трьох) робочих днів після виконання дій, визначених в п. 1.2 Договору, надати звіт про виконання доручення та передати Довірителю усі супроводжувальні й фінансові документи.
7.          На виконання п. 3.1.3. Договору доручення № 10//09-20 від 10.09.2020 ТОВ "Промполітікс" (Повірений) надав ТОВ "Діксон" (Довірителю) звіт про виконання доручення, а саме: фінансові документи зі сплати за Довірителя орендної плати за період з лютого 2019 року по листопад 2020 року за Договором оренди землі №   5529 від 20.08.2007 в загальній сумі 171 829,58 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 19, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39 від 16.09.2020, 53 від 28.09.2020, 74, 93, 94 від 30.09.2020 та рахунком - фактури № СФ-0000001 від 30.11.2020.
8.          18.11.2020 постановою Господарського суду Дніпропетровської області припинено процедуру розпорядження майном ТОВ "Діксон". Припинено повноваження арбітражного керуючого Шевченка Віталія Євгеновича як розпорядника майна ТОВ "Діксон". Визнано ТОВ "Діксон" банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру строком на 6 місяців. Ліквідатором ТОВ "Діксон" призначено арбітражного керуючого Шевченка Віталія Євгеновича.
9.          18.11.2020 Господарським судом Дніпропетровської області оприлюднено повідомлення про визнання ТОВ "Діксон" банкрутом на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України в мережі інтернет.

Подання заяви з грошовими вимогами до боржника
10.          30.12.2020 до суду від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшла заява про визнання конкурсних грошових вимог до боржника у розмірі 107 383,20 грн, які виникли у зв`язку з неналежним виконанням боржником умов договору оренди землі від 20.08.2007.
11.          16.08.2021 до суду першої інстанції надійшла уточнена заява Управління ДПС у Дніпропетровській області з грошовими вимогами до ТОВ "Діксон",  якій заявник просив визнати грошові вимоги в сумі 2 227 545,85 грн (податки та збори) та 4 204 грн судового збору.
12.          Заявник стверджує, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області заявлено до ТОВ "Діксон" вимоги у сумі у сумі 107 383,20 грн у тому числі основний платіж 106 504,41 грн, пеня - 878,79 грн.
13.          За результатами проведеної ГУ ДПС у Дніпропетровській області документальної позапланової виїзної перевірки господарської діяльності ТОВ "Діксон" за період 01.01.2017 по 31.12.2020 складено акт від 10.03.2021 №   857/04-36-07-09/24423/171. За підсумками перевірки Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області ТОВ "Діксон" направлено наступні податкові повідомлення-рішення: від 15.04.2021 № 0049600709 на суму 109 305,15 грн (основний платіж - 87 444,12 грн, штрафна санкція - 21 861,03 грн); №   0049610709 на суму 32 906,25 грн (основний платіж - 26 325 грн, штрафна санкція - 6 581,25грн); № 0049600709 на суму 1 976 591,25 грн (основний платіж - 1 581 273,00 грн, штрафна санкція - 395 318,25 грн); №   0049650709 на суму 1 360  грн (штрафна санкція).
14.          Загальна сума грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у вищевказаних податкових повідомленнях-рішеннях становить 2   120   162,65 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду
15.          06.10.2021 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2022, у цій справі грошові вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ТОВ "Діксон", з урахуванням уточнення, на загальну суму 2 227 545,85 грн відхилено.
16.          Судом першої інстанції встановлено, що нараховані ГУ ДПС у Дніпропетровській області грошові зобов`язання відповідно до ППР від 15.04.2021 не відносяться ні до зобов`язань, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство, ні до зобов`язань, що є поточними до визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, ні до тих, що виникли після визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури та на які не поширюються обмеження, встановлені ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства.
17.          Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, зазначив, що заявлені ГУ ДПС у Дніпропетровській області додаткові уточнені вимоги на суму 2 120 162,65 грн, виникли на підставі Акту № 857/04-04-36-07-09/24423171 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Діксон"  від 10.03.2021 та податкових повідомлень-рішень від 15.04.2021 після визнання боржника банкрутом, що суперечить частині першій статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства, а тому дані вимоги підлягають відхиленню повністю. 
18.          Щодо відмови у визнанні кредиторських вимог ГУ ДПС у Дніпропетровській області з орендної плати за Договором оренди землі № 5529 від 20.08.2007 на загальну суму 107 383,20 грн, суди попередніх інстанцій встановили, що 24.02.2021 рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2166/20 (904/5835/20), залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.05.2021 та постановою Верховного Суду від 12.08.2021, встановлено, що ТОВ "Діксон" сплатило заборгованість за договором оренди землі № 5529 від 20.08.2007.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
19.          27.05.2022 (згідно з відміткою на поштовому конверті) Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області надіслано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2022 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2021 у справі № 904/2166/20; ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області у повному обсязі.
20.          Щодо первісних грошових вимог, скаржник стверджує, що Податковим кодексом України не передбачено право повіреного погашати борг боржника за рахунок власних коштів повіреного, як і не передбачено такого права частиною першою статті 1000 Цивільного кодексу України та посилається на висновки у постанові Вищого господарського суду України у постанові від 30.11.2016 у справі № 925/1847/15. Скаржник вказує, що у даному випадку ТОВ "Промполітікс" сплатило кошти за ТОВ "Діксон". 
21.          Щодо донарахувань відповідно до акту перевірки від 10.03.2021, скаржник вказує, що відповідно до практики Верховного Суду у постановах від 19.05.2020 у справі № 908/2332/19, від 10.05.2018 у справі № 922/2431/17, від 14.05.2019 у справі № 905/1675/18 норми чинного податкового законодавства та законодавства про банкрутство не містять заборони щодо проведення податковим органом перевірки боржника після визнання банкрутом. так, контролюючим органом було проведено документальну позапланову перевірку боржника та за її результатом складено акт від 10.03.2021 та направлено відповідні податкові повідомлення-рішення. Отже, на думку скаржника, такі грошові вимоги підлягають визнанню. 

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
22.          21.07.2022 від ТОВ "Діксон" до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому боржник просить Суд залишити без змін оскаржувані судові рішення, а касаційну скаргу - без задоволення. Боржник стверджує про законність висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для визнання грошових вимог ГУ ДПС у Дніпропетровській області. Також  ТОВ "Діксон" стверджує про необґрунтоване посилання скаржником на правові позиції Верховного Суду в касаційній скарзі, оскільки такі прийняті за неподібних обставин справи. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ           
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
23.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
24.          Предметом касаційного перегляду у цій справі стало питання обґрунтованості грошових вимог податкового органу до боржника, які заявлені у процедурі ліквідації. 
25.          Судами попередніх інстанцій у цій справі встановлено, що відносно боржника - ТОВ "Діксон" було відкрито провадження у справі про банкрутство ухвалою місцевого господарського суду першої інстанції від 13.05.2020, а постановою суду першої інстанції від 18.11.2020 боржника визнано банкрутом. 
26.          30.12.2020 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося до суду із заявою з грошовими вимогами до боржника на загальну суму 2   227   545,85 грн. 
27.          Стаття 1 Кодексу України з процедур банкрутство визначає, що кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
28.          Відповідно до статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
29.          Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства). Для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом.  Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів (ч. 4 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства).
30.          З моменту відкриття провадження у справі пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися у випадку та порядку, передбачених цим Кодексом (ч. 14 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства).
31.          Визначення статусу вимог кредитора (конкурсні чи поточні) пов`язується безпосередньо з моментом виникнення цих вимог. При цьому набуття статусу кредитора законодавець пов`язує з наявністю у особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому законом порядку. Відповідний висновок наведений Верховним Судом у постановах від 25.06.2020 у справі № 916/1965/13, від 21.09.2020 у справі №  916/2878/14, від 04.11.2020 у справі № 904/9024/16.
32.          У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №   908/710/18, від 15.10.2019 у справі №   908/2189/17). 
33.          Верховний Суд звертає увагу, що комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.
34.          Слід зауважити, що заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює правосуддя у справах про банкрутство.
35.          Під час розгляду заявлених грошових вимог, суд користується правами та повноваженнями наданими йому процесуальним законом. Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора.
36.          Щодо грошових вимог ГУ ДПС у Дніпропетровській області у сумі 2   120   162,65 грн, судами попередніх інстанцій встановлено, що такі нараховані на підставі проведеної 10.03.2021 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області документальної позапланової виїзної перевірки господарської діяльності ТОВ "Діксон", за підсумками якої контролюючим органом направлено боржнику податкові повідомлення-рішення від 15.04.2021. Як вже зазначалося вище, постанова суду першої інстанції про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури прийнята 18.11.2020. 
37.          Суд відзначає, що наслідки визнання боржника банкрутом визначені положеннями статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до частини першої якої з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута; відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Кодексом; скасовуються арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.
38.          Колегія суддів враховує висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 19.01.2021 у справі №      916/4181/14, відповідно до якого боржник у справі про банкрутство, щодо якого ухвалене рішення про визнання його банкрутом, має право на легітимне очікування бути звільненим від податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав у період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом. 
39.          Легітимні очікування боржника безпосередньо випливають із частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
40.          Характеристика очікувань боржника як легітимних поєднує в собі їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй суб`єктивного права, та обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.
41.          Звільнення від обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав у період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, передбачено законом (частина перша статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, частина перша статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства), що в свою чергу зумовлює раціональне сподівання такого боржника на те, що після встановлення його неплатоспроможності у нього не виникають додаткові зобов`язання. Причому на такі сподівання боржника не впливають вчинені ліквідатором непослідовні дії з подання звітності до податкового органу.      
42.            З дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у нього не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які були нараховані за період після визнання боржника банкрутом, оскільки положеннями частини першої статті 38 Закону про банкрутство, які аналогічні за змістом положенням частини першої статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства, передбачено підставу для припинення обов`язку боржника, якого визнано банкрутом, щодо обчислення та сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Самостійне подання ліквідатором звітності до податкового органу не є винятком з цього правила (п. 10.1 постанови Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 19.01.2021 у справі №      916/4181/14).  
43.          Пунктом 1.3. статті 1 Податкового Кодексу України визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства, з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
44.          Таким чином,  у справі про банкрутство, з моменту визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, порядок погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з такого боржника регулюється законодавством про банкрутство та враховуючи вимоги статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства, у визнаного судом боржника  банкрутом не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) (котрі нараховані після моменту визнання боржника банкрутом), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Подібного за змістом висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 14.08.2019 у справі №   913/412/16. 
45.          Частиною 14.1.157. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
46.          Відповідно до частин 54.1., 54.3. статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо, зокрема, дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
47.          Частиною 58.1. статті 58 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу.
48.          Згідно з частиною 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
49.          Відтак, виходячи із змісту положень статей 57 - 58 Податкового кодексу України, грошові зобов`язання суб`єкта господарювання щодо сплати податкових платежів, визначених контролюючим органом в ході податкової перевірки, виникають з моменту отримання підприємством-платником податків податкового повідомлення-рішення із зазначенням суми грошового зобов`язання, що підлягає сплаті, та граничних строків його сплати або по завершенню оскарження в адміністративних судах такого рішення з набранням сили відповідним судовим рішенням. Аналогічний висновок виклав Верховний Суд в постанові від 14.08.2019 у справі № 913/412/16.
50.          Зважаючи на викладене, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного господарського суду про те, що оскільки податкові повідомлення-рішення прийняті Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 15.04.2021, то грошове зобов`язання суб`єкта господарювання щодо сплати податкових платежів за цими повідомленнями настає з наступного дня, що настає за днем їх отримання, тобто не раніше 15.04.2021, водночас, постанова про визнання боржника банкрутом у даній справі прийнята господарським судом першої інстанції 18.11.2020. 
51.          Отже, Верховний Суд вважає правомірним та обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні грошових вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в сумі 2   120 162,65 грн на підставі положень частини першої статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки такі вимоги виникли на підставі податкових повідомлень-рішень після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.
52.          Грошові вимоги на суму 107 383,20 грн, як встановлено судами попередніх інстанцій, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області обґрунтовувало неналежним виконанням боржником умов договору оренди землі від 20.08.2007, який укладено між боржником та Дніпровською міською радою.
53.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2021, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.05.2021 та постановою Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 904/2166/20 (904/5835/20) за позовом Дніпровської міської ради до ТОВ "Діксон" про розірвання договору оренди землі від 20.08.2007, укладеного між сторонами, встановлено відсутність заборгованості ТОВ "Діксон" за договором оренди землі № 5529 від 20.08.2007. 
54.          Враховуючи встановлені обставини а також положення частини четвертої статті 75 ГПК України, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для визнання грошових вимог податкового органу в цій частині. 
55.          Колегія суддів касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відмову у визнанні грошових вимог ГУ ДПС у Дніпропетровській області у цій частині та вважає за необхідне звернути увагу на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05.07.2022 у справі №   908/1721/21, яка прийнята після подання касаційної скарги у цій справі.
56.          Так, Верховний Суд у справі № 908/1721/21 зазначив, що системний аналіз підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 та підпункту 14.1.147 статті 14 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що плата за землю є обов`язковим платежем у складі податку на майно, який належить до загальнодержавних податків і зборів та може справлятися у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
57.          Отже, законодавцем визначено, що плата за землю може справлятися як у формі земельного податку, так і у формі орендної плати. При цьому, одночасне стягнення такої плати і як земельного податку і як орендної плати зазначеною нормою закону не передбачено.
58.          Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою та справляння якого здійснюється відповідно до положень розділу XIII Податкового кодексу України.
59.          Відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункти 26-28 постанови).
60.          Положеннями статті 288 Податкового кодексу України унормовано, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства; платником орендної плати є орендар земельної ділянки; об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.
61.          У справі № 908/1721/21 Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки боржник не є власником земельної ділянки, а податковий орган не є стороною договору оренди, то у нього відсутні повноваження стягувати орендну плату за договором оренди, укладеного між боржником та міською радою.
62.          Таким чином, оскільки договір оренди землі від 20.08.2007 укладено між боржником у цій справі та Дніпровською міською радою, і скаржник не є його стороною, то Головне управління ДПС у Дніпропетровській області не наділено повноваженнями стягувати орендну плату за таким договором, а відтак Верховний Суд вважає, що грошові вимоги скаржника в цій частині правомірно відхилені судами попередніх інстанцій. 
63.          Аргументи скаржника про те, що Податковим кодексом України не передбачено право повіреного погашати борг боржника за рахунок власних коштів повіреного, як і не передбачено такого права частиною першою статті 1000 Цивільного кодексу України із посиланням на те, що податковий борг за боржника сплатило ТОВ "Промполітікс", Верховний Суд відхиляє, оскільки такі не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанції про відхилення грошових вимог та, водночас, спрямовані на переоцінку наявних у справі доказів та встановлення обставин, що виходить за межі компетенції суду касаційної інстанції. 
64.          Посилання скаржника на висновки у постанові Вищого господарського суду України у постанові від 30.11.2016 у справі № 925/1847/15 колегія суддів Верховного Суду не бере до уваги, оскільки такі не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України. 
65.          Посилання скаржника на постанови Верховного Суду у постановах від 19.05.2020 у справі № 908/2332/19, від 10.05.2018 у справі № 922/2431/17, від 14.05.2019 у справі № 905/1675/18, в яких наведено висновок про те, що  норми чинного податкового законодавства та законодавства про банкрутство не містять заборони щодо проведення податковим органом перевірки боржника після визнання банкрутом, колегія суддів відхиляє та зауважує таке.
66.          У справі № 908/2332/19 предметом касаційного перегляду була ухвала суду апеляційної інстанції про закриття, на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України, апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у Дніпропетровській області на постанову суду першої інстанції про визнання боржника банкрутом з тих мотивів, що ГУ ДПС не звертався до місцевого господарського суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника, у зв`язку з чим не набув право на апеляційне оскарження постанови як учасник провадження у справі та не довів вирішення питання про його права та обов`язки оскаржуваним судовим рішенням місцевого господарського суду. Верховний Суд погодився із такими висновками суду апеляційної інстанції та також зауважив, що норми чинного податкового законодавства та законодавства про банкрутство не містять заборони щодо проведення податковим органом перевірки боржника після визнання останнього банкрутом.
67.          У справах № 922/2431/17 та № 905/1675/18 предметом касаційного перегляду була постанова суду апеляційної інстанції, прийнята на наслідками перегляду за апеляційною скаргою податкового органу постанови місцевого господарського суду про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у справі про банкрутство, відкритої за правилами статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Таким чином, на розгляд Суду у зазначених справах було винесено питання щодо переходу у провадженні у справі про банкрутство боржника до наступної судової процедури - ліквідації. 
68.          Водночас, у цій справі №   904/2166/20 предметом касаційного перегляду є питання обґрунтованості грошових вимог податкового органу до боржника, що свідчить про неподібність цієї справи та справ, на якій посилається скаржник, оскільки відрізняється за предметом дослідження та правовим регулюванням.
69.          При цьому, Суд зауважує, що відсутність законодавчої  заборони щодо проведення податковим органом перевірки боржника на будь-яких стадіях провадження у справі про банкрутство та, відповідно, фактичне проведення такої перевірки, автоматично не свідчить про обґрунтованість грошових вимог податкового органу до боржника. 
70.          Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, а суд касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування законних та обґрунтованих судових рішень.  
71.          Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
72.          Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що ухвала та постанова у справі прийняті з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, із дотриманням норм матеріального та процесуального права.
73.          Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга Головного управління ДПС у Дніпропетровській області підлягає залишенню без задоволення, а прийняті у справі постанова Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2022 та ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2021 - залишенню без змін.

В. Розподіл судових витрат
74.          У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308,  статтею 309,    315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

ПОСТАНОВИВ :

1.          Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення. 
2.          Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2022 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2021 у справі № 904/2166/20 залишити без змін. 
3.          Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       В. Пєсков

Судді                                                                                          В. Білоус
                                                                                                    
                                                                                          О. Васьковський