ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2022 року	Львів	Справа № 380/1292/21 пров. № А/857/20605/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                                Іщук Л.П., Обрізко І.М.,
                                                                                                                                   
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
          
суддя у І інстанції                                                            Клименко О.М., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Львів,
дата складення повного тексту рішення                               04 жовтня 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

25 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби та невиплату заборгованості із індексації грошового забезпечення на день виключення із списків особового складу та усіх видів забезпечення 20 серпня 2018 року у зв`язку із звільненням з військової служби;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні із 28 квітня 2020 року по день фактичного розрахунку 22 грудня 2020 року за весь період затримки обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року у справі № 380/1292/21 вказаний позов було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби та невиплату заборгованості з індексації грошового забезпечення на день виключення із списків особового складу та усіх видів забезпечення 20 серпня 2018 року у зв`язку із звільненням з військової служби.
Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 квітня 2020 року по 22 грудня 2020 року (включно) в сумі 43217,98 гривень.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з липня 2015 року по день фактичної виплати - 23 грудня 2020 року відповідно до  Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_3 ), який у своїй скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції та у ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні. Звертає увагу, що здійснений відповідачем розрахунок і виплата сум, належних позивачу при звільненні, останнім не оскаржувались. На думку скаржника, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення надано перевагу поясненням позивача, а не вимогам чинного законодавства та наявним фактам, відповідно безпідставно задоволено позовні вимоги.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Витягу із наказу Начальника 93 Прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 193-ос від 20 липня 2018 «По особовому складу» припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пунктом 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 1 категорії - інструктора кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » І категорії (тип Б), без права носіння військової форми одягу.
Як слідує з Витягу із наказу начальника 93 Прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України    від 20 серпня 2018 року № 224-ос «По особовому складу», позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 20 серпня 2018 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі № 1.380.2019.002161, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року, визнано протиправною бездіяльність Мостиського прикордонного загону щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, невиплату ОСОБА_1 у день виключення із списків частини (20 серпня 2018 року) грошової компенсації за неотримане речове майно. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 20 серпня 2018 року по 26 січня 2019 року у сумі 55628,80 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року у справі № 380/638/20 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, невиплату ОСОБА_1 на день виключення із списків особового складу 20 серпня 2018 року компенсації за невикористані дні додаткових відпусток, передбачених п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2018 роки та ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за період з 2013 року по 20 серпня 2018 року та стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» із розрахунку 347,68 грн в день за період з 27 січня 2019 року по 27 квітня 2020 року терміном 347 дні у сумі 158889,76 грн. задоволено частково. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 33366, 85 грн.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року у справі № 380/638/20 змінено у частині суми стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3000,00 грн.
23 грудня 2020 року Мостиський прикордонний загін виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 55376,51 грн, що підтверджується випискою по його картковому рахунку (а.с.28).
Позивач вважає, що оскільки виплату індексації грошового забезпечення відповідач у день його виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та всіх видів забезпечення не провів, то відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, він має право на виплату середнього грошового забезпечення за весь період затримки розрахунку при звільненні, який з урахуванням рішень Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі № 1.380.2019.002161 (залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року) та від 25 вересня 2020 року у справі № 380/638/20 (змінене постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року в частині суми стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) належить обраховувати з 28 квітня 2020 року по 23 грудня 2020 року.    
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців – діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Як передбачено пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого  Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008  (далі - Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
За правилами статті 116 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Виходячи з наведеного апеляційний суд зазначає, що стаття 117 КЗпП передбачає санкцію за невиплату працівнику всіх сум при звільненні.
При цьому апеляційний суд зазначає, що індексація грошового забезпечення належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП.
Відтак, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої індексації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.
Разом із тим, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Як встановлено апеляційним судом, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі № 380/11069/21 позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), правонаступником якого є ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно з урахуванням вересня 2009 року, як базового місяця та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частини НОМЕР_3 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно з урахування січня 2008 року, як базового місяця, задоволено повністю. 
Таким чином, на момент подання цього позову та ухвалення судового рішення, що переглядається, існував спір між ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частини НОМЕР_3 ) щодо виплати індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби, розміру належних йому до виплати сум і не було проведено повного розрахунку із позивачем. 
Згадане рішення набрало законної сили 13 квітня 2022 року відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року у справі № 380/11069/21.
Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення на користь позивача з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, який обчислюється за весь період протиправної затримки виплати належних йому коштів до проведення повного розрахунку з ним. 
Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Тому оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року у справі № 380/1292/21 скасувати та в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко