КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 755/3641/18                                                                               Головуючий у І інстанції Виниченко Л.М.
      Провадження №22-ц/824/1152/2022                                                       Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України

18 травня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,
за участі секретаря Тимошевської С.І.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
УСТАНОВИВ:
 
у березні 2018 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з ФОП  ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договорами позики від 30.10.2008 р. та 30.12.2008 р., укладеними з ОСОБА_5 у розмірі 756 270,00 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до договору позики від 30.10.2008 р. ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_5 суму 10 000,00 доларів США та відповідно до договору позики від 30.12.2008 р. - 17 000,00 доларів США, строк повернення по вимозі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, позивач ОСОБА_2 , як дочка померлої, прийняла спадщину.
Позивач направляла відповідачу письмову та електронні вимоги щодо повернення коштів, однак вимоги залишились без виконання, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Заочним рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року позов задоволено.
Стягнуто із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики від 30.10.2008 року та від 30.12.2008 року у розмірі 756 270 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 7 562 грн. 70 коп., а всього суму 763 832 (сімсот шістдесят три тисячі вісімсот тридцять дві гривні) грн. 70 коп.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 липня 2021  року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином встановлено зареєстроване місце проживання відповідача, у зв`язку із чим відправлення судових повісток здійснювалося за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідач не була зареєстрована і не мешкала протягом тривалого часу. Таким чином, вважає, що порушення норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного рішення, а також до порушення процесуальних прав відповідача, порушення її права на захист, оскільки ОСОБА_1 була позбавлена можливості заявити певні клопотання і надати суду докази, які мають значення для вирішення спору.
Апелянт також зазначає, що ніколи не брала в борг у померлої ОСОБА_6 , жодних розписок не писала, підпис на наявних у справі розписках їй не належить, печатка, якою скріплений підпис на розписках, також їй не належить, отже боргове зобов`язання відсутнє. 
Крім того, відсутність боргових зобов`язань свідчить про відсутність факту правонаступництва за зобов`язаннями, яких не існує.
Апелянт також звертає увагу суду апеляційної інстанції на пропуск позивачем строку позовної давності, який слід обраховувати не пізніше 01.09.2011 року, з моменту коли у позивача виникло право на пред`явлення вимоги про виконання зобов`язання.
Представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Квітіним Р.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилається на безпідставність доводів скарги. Вказує, що відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки судові повістки направлялись їй за адресою реєстрації місцезнаходження фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , встановленої згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції неодноразово направляв судову кореспонденцію по справі по встановленій адресі, однак, зазначена кореспонденція поверталася до суду у зв`язку із її неотриманням відповідачем.
Представник позивача також не погоджується із доводами відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності. Так, на переконання позивача, строк позовної давності слід рахувати з моменту вручення відповідачу вимоги про повернення коштів. Така вимога була пред`явлена позивачем 03.11.2017 року, а оскільки позов був пред`явлений в березні 2018 року, визначений цивільним законодавством трьохрічний строк позовної давності не є таким, що закінчився.
Представник позивача також звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що заперечуючи факт укладання договорів позики, ОСОБА_1 ні під час перегляду заочного рішення, ні під час звернення до суду апеляційної інстанції, не заявляла клопотань про проведення почеркознавчої експертизи.
23.02.2022 року відповідачем ОСОБА_1 до апеляційного суду окремо подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог за позовом ОСОБА_2 у даній справі.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Полинько О.А. підтримали доводи апеляційної скарги, а також заяву про застосування строку позовної давності. Просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Представником позивача - адвокатом Квітіним Р.В. 04.05.2022 року до Київського апеляційного суду подано клопотання про зупинення провадження у даній справі з тих підстав, що адвокат Квітін Руслан Валерійович перебуває у складі Збройних сил України і не має змоги надавати раніше оплачену клієнтом професійну правничу допомогу. В разі, якщо суд визнає причини неявки представника позивача неповажними, просив розглядати справу за відсутності його та його клієнта.
Оцінивши доводи заяви, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі, оскільки положеннями статті 252 ЦПК України передбачено право суду зупинити провадження у справі у разі перебування учасника справи, а не представника учасника справи,  на строковій військовій службі. 
Тож, з огляду на положення частини 2 статті 373 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та її представника, які належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення відповідача та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню враховуючи наступне.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконала взяті на себе за договорами позики зобов`язання, грошові кошти позивачу, як правонаступнику кредитора, не повернула.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Спірні правовідносини регулюються статтями 1046, 1047 ЦК України, згідно яких за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.
Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.10.2008 року, ФОП Ви ОСОБА_1 отримала в борг кошти у ОСОБА_5 в сумі 10 000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою (а.с. 15).
Як убачається із тексту розписки датованої 30.12.2008 року, ФОП ОСОБА_1 отримала в борг кошти у ОСОБА_5 в сумі 17 000 доларів США (а.с. 15).
На обох розписках підписи відповідача скріплені печатками фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . 
Строк повернення коштів договорами позики не встановлено.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, то це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України.
Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово "позика", адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.
Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом України у численних своїх рішеннях, зокрема у постанові від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, і у подальшому підтверджений Верховним Судом у постановах: від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, провадження № 61-8792 св 18, та від 08 квітня 2021 рокуу справі № 500/1755/17, провадження № 61-1899 св 20 та інших. Отже, така судова практика є сталою і незмінною.
У цій справі суд першоїінстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив із того, що письмова форма договору позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Оригінали боргових розписок надано суду позивачем, що доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань.
Судом також було встановлено, що кредитор - ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 72).
Як вбачається з копії спадкової справи, позивач ОСОБА_2 є спадкоємицею ОСОБА_5 . 
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції вірно констатував  наявність заборгованості відповідачки перед позивачем відповідно до боргових розписок від 30.10.2008 р. та 30.12.2008 р. у загальному розмірі - 27 000,00 дол. США (10000,00 дол. США та 17000,00 дол. США), що в еквіваленті національної валюти станом на день ухвалення судом рішення становило 762 014,63 грн.
Доводи апелянта про те, що відповідач ніколи не брала кошти в борг у померлої ОСОБА_5 не можуть бути взяті до уваги, оскільки факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується борговими розписками від 30 жовтня 2008 року та 30 грудня 2008 року, копії яких наявні в матеріалах справи, а їх оригінали досліджувалися в судовому засіданні.
Наявність оригіналу боргових розписок у позивача, як правонаступника кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, що унормовано у статті 545 ЦК України.
Апеляційний суд також не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що вона не могла написати та ніколи не писала вищевказаних розписок про отримання коштів, оскільки такі доводи не підтверджені належними доказами.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачкою ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих доказів на спростування факту складення нею боргових розписок.
Посилання відповідача на відмінність написання прізвища на печатці, що скріплює розписки ( ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 ) суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за невиконання боргового зобов`язання. Зазначене підтверджується місцем реєстрації ФОП ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , за адресою:  АДРЕСА_2 (згідно даних Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), що співпадає з місцем реєстрації проживання відповідача ОСОБА_1 до 13.05.2014 року.  
В той же час, обґрунтованими є доводи відповідача щодо допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального законодавства, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі.
Так, відповідно до п. 3 частини 3 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Положеннями частин 2, 4, 5 ст.128 ЦПК України визначено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 березня 2018року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 15 травня 2018 року року об 11:40 год.
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 16 березня2018року  ОСОБА_1 станом на 13.05.2014 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до даних Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 25.11.2017 року, наданого відповідачем, ОСОБА_1 13.05.2014 року було знято з реєстраційного обліку за адресою:  АДРЕСА_1 . (том 1 а.с. 220)
З огляду на вказане, на момент відкриття провадження у даній справі відповідач місце проживання ОСОБА_1 не було зареєстроване за адресою, на яку судом першої інстанції направлялись судові повістки.
Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи судом першої інстанції, зокрема і про судове засідання, призначене на 03 грудня 2018 року, коли судом було ухвалене заочне рішення.
А відтак, судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_1 , не повідомленої належним чином про дату, час та місце судового розгляду, що є безумовною підставою для скасування рішення суду відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.
Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що позов  ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованим та підлягає задоволенню з мотивів наведених вище.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року.
Постановити у даній справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики від 30.10.2008 року та від 30.12.2008 року у розмірі 756 270 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 7 562 грн. 70 коп., а всього суму 763 832 (сімсот шістдесят три тисячі вісімсот тридцять дві гривні) грн. 70 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 18 травня 2022 року.

 
Суддя-доповідач                                                               Таргоній Д.О.
  
  Судді:                                                                        Голуб С.А.
                                                                                                                                                                                                               Ігнатченко Н.В.