УХВАЛА

17 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 600/5364/21-а
адміністративне провадження № К/990/10839/22  
Суддя Верховного Суду    у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,
перевіривши касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2022 року
у справі № 600/5364/21-а за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького апеляційного суду про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернівецького апеляційного суду, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Чернівецького апеляційного суду від 09 вересня 2021 року №05-05/240-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";
- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді помічника судді Чернівецького апеляційного суду з переведенням на вакантну посаду помічника судді, строком до моменту зайняття вакантної посади судді, за якою закріплена вакантна посада помічника;
- стягнути з Чернівецького апеляційного суду на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 вересня 2021 року до дня поновлення на роботі. 
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2022 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Чернівецького апеляційного суду від 09 вересня 2021 року №05-05/240-к "Про звільнення ОСОБА_1 " в частині дати звільнення ОСОБА_1 із займаної посади помічника судді.
Зобов`язано Чернівецький апеляційний суд внести зміни до наказу Чернівецького апеляційного суду від 09 вересня 2021 року №05-05/240-к "Про звільнення ОСОБА_1 " щодо дати звільнення ОСОБА_1 із займаної посади помічника судді, а саме: з «09 вересня 2021 року» на « 20 вересня 2021 року». В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись із такими рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу до Верховного Суду. 
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). 
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити відповідні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Так, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що скаржник посилається на пункти 1-4 частини 4 статті 328 КАС України. 
Посилаючись на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, позивачем зазначено, що при винесенні оскаржуваних рішень, судами застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 22 січня 2019 року у справі №6127336св18, від 09 серпня 2017 року у справі №6-1264цс17, від 21 травня 2014 року у справі №6-33цс14, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9. 
Проаналізувавши доводи скаржника, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у силу положень пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки у касаційній скарзі не зазначено норму права, яка застосована судом без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду, а посилання скаржника на постанови Верховного Суду України є безпідставними, оскільки згідно пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України   підставою касаційного оскарження є застосування судом норми права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду.
Посилаючись на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України, позивач зазначає, що необхідно відступити від висновків Верховного Суду щодо «помічників суддів» у випадку відставки судді та гарантованого абз. 1 та 3 пункту 11 «Положення про помічника судді» переведення помічника судді, при наявності вакантної посади помічника, яка закріплена саме за «вакантною посадою судді».
У разі посилання на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України скаржнику необхідно зазначити постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок щодо застосування конкретної норми права, та яка застосована судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Проте, позивачем не вказано постанову Верховного Суду, від висновку якої необхідно на його думку відступити.
А тому вказаний пункт є необгрунтованим.
Крім того, касаційна скарга містить посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якої відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Однак, вірно пославшись на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, скаржником не вказано норму права, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, а лише зазначено, що відсутній висновок Верховного Суду щодо помічників суддів.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права (пункт, частина, стаття) судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Також в касаційній скарзі відповідачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 4 частини четвертої  статті 328 КАС України, а саме неправильне застосування норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Разом з тим, посилання скаржника на пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження є безпідставним, оскільки у разі такого посилання необхідно навести порушені судами норми процесуального права, 
Цитування статей 72, 73 КАС України не є належним обґрунтуванням вищевказаної підстави касаційного оскарження, оскільки допустимість доказів визначається відповідно до вимог статті 74 КАС України, а скаржником не обґрунтовано недопустимості заходів, які суд взяв до ухвали.
У решті доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 44, 328, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2022 року у справі № 600/5364/21-а за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького апеляційного суду про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя Верховного Суду                                                                                       В. Е. Мацедонська