УХВАЛА

19 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 400/5451/21
адміністративне провадження № К/990/11123/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача: Мартинюк Н.М.,
суддів: Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі №400/5451/21 за позовом   ОСОБА_1 до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Южноукраїнського міського голови Онуфрієнка Валерія Васильовича про визнання протиправним і скасування пункту рішення, розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2021 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Южноукраїнського міського голови Онуфрієнка Валерія Васильовича, у якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати пункт 1.2.5. рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 18 березня 2021 року №257 «Про внесення змін до структури та чисельності виконавчих органів ради» у частині ліквідувати з дотриманням законодавства України про працю з 1 червня 2021 року відділ правової роботи апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету загальною чисельністю 3 штатні одиниці;
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Южноукраїнського міського голови Онуфрієнко Валерія Васильовича від 1 липня 2021 року № 260/06-04 про звільнення начальника відділу правової роботи апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету ОСОБА_1 ;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу правової роботи апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету з 2 липня 2021 року;
- стягнути з виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 2 липня 2021 року до дати винесення судового рішення.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 грудня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування розпорядження Южноукраїнського міського голови Онуфрієнко Валерія Васильовича від 1 липня 2021 року №260/06-04, поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й у цій частині нове судове рішення про задоволення позову, яким:
- визнано протиправним та скасовано розпорядження Южноукраїнського міського голови Онуфрієнко Валерія Васильовича від 1 липня 2021 року №260/06-04;
- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу правової роботи апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету з 2 липня 2021 року;
- стягнуто з Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету солідарно на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі: 152659 (сто п`ятдесят дві тисячі шістсот п`ятдесят дев`ять тисяч) гривень 8 копійок;
- у іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 грудня 2021 року залишено без змін.
Не погоджуючись із указаною постановою апеляційного суду, Виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до  статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі - "КАС України"), надіславши її засобами поштового зв`язку 28 квітня 2022 року.
Скаржник просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року і залишити в силі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 грудня 2021 року.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
На основі аналізу доводів касаційної скарги й доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження належить відмовити з огляду на таке.
Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ця справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності  обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
У цьому контексті скаржник зазначив, що з метою забезпечення доступу до правосуддя, правильного застосування норм матеріального права судами України, встановлення дійсних обставин справи, виправлення судової помилки, формування єдиної правозастосовчої судової практики слід відкрити касаційне провадження за цією касаційною скаргою.
Суд зауважує, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, які є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.
Однак скаржник не надав будь-яких доказів на підтвердження указаних обставин та не обґрунтував у чому саме полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Також необхідно зазначити, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», який розглядає справи, що мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
У касаційній скарзі не наведено фактів наявності значного суспільного інтересу, а також не вбачається виняткового випадку й того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.
Тож Суд констатує, що скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи.
Оскільки пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачає можливість перегляду, в якості винятку, судових рішень, що не підлягають касаційному оскарженню судом касаційної інстанції лише у разі, якщо скаржником зазначені випадки, передбачені підпунктами "а" - "г" цієї правової норми, а відповідачем таких винятків не зазначено, то у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Інші наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Одночасно, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання і обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі №400/5451/21 за позовом   ОСОБА_1 до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Южноукраїнського міського голови Онуфрієнка Валерія Васильовича про визнання протиправним і скасування пункту рішення, розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

……………………………

……………………………

……………………………
Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.   Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду