ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/678/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/533/21 Категорія: 301030300 	Піньковський  Р. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       04 травня 2022 року                                                                                             м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді  	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В.	

учасники справи:
позивач (скаржник) -  ОСОБА_1 ,
відповідач – Бабанська селищна рада,
третя особа -  ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.02.2022 (повний текст складено 28.02.2022, суддя в суді першої інстанції Піньковський Р.В.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Бабанської селищної ради Уманського району Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

у лютому 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи про те, що з квітня 2007 року вона почала проживати разом зі своїм чоловіком в зазначеному житловому будинку. Власника вказаного будинку вона ніколи не знала і не бачила, оскільки вони з чоловіком не мали власного житла і у Бабанській селищній раді їм повідомили, що є житловий будинок, власник якого невідомо де, будинок у занедбаному стані і його вже ніхто не використовує, як житлове приміщення, а тому, якщо вони мають бажання зробити ремонт та вселитися у цей будинок, то можуть там проживати. Всі ці роки, починаючи з 2007 року і до цього часу, вона постійно проживала у вищевказаному житловому будинку, проводила капітальні та поточні ремонти, платила комунальні послуги та сплачувала земельний податок. Влітку 2020 року їй повідомили про необхідність зняття з реєстрації, оскільки вона фактично не проживає за зареєстрованою адресою, а люди, у яких вона зареєстрована, позбавлені можливості оформити субсидію. Звернувшись до Бабанської селищної ради з метою зареєструватися за місцем фактичного проживання, їй повідомили, що вона не є власником вказаного будинку, а тому зареєструвати її неможливо. Крім того, їй було надано довідку з сільської ради про те, що згідно із погосподарською книгою житловий будинок АДРЕСА_1 належить покійній ОСОБА_3 , спадкоємцем якої був син ОСОБА_4 , який також помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому на цей час власника у будинку немає. 
Позивач добросовісно володіє нерухомим майном протягом тринадцяти років, що є підставою для визнання за нею права власності на нього.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.02.2022 позовні вимоги у справі залишено без задоволення. Суд вказав, що позивач не довела існування підстав для визнання за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, зокрема, факту добросовісного заволодіння майном в якого не має законного власника.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач 21.03.2022 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що третя особа у справі ОСОБА_4 , як імовірний спадкоємець спірного майна, не висловила протягом часу проживання позивача в будинку жодних претензій щодо цього, а також щодо обставин вселення в будинок. Свої заперечення проти позову третя особа ґрунтує лише припущенням того, що вона є спадкоємцем майна. З урахуванням цього, скаржник вважає, що нею доведено існування у справі всіх складових елементів, необхідних для визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю – законного об`єкту володіння; добросовісності, відкритості давності володіння та його безперервності.
У відзиві на апеляційну скаргу Бабанська селищна рада Уманського району Черкаської області просила суд апеляційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим. 
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про визнання права власності на майно вартістю 67044,00 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що предметом позову є вимоги про визнання права власності за набувальною власністю на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . 
У підтвердження позовних вимог позивачем надано акт, засвідчений селищним головою Байдою М.М., від 05.11.2020 у якому зазначено про те, що Бабанська селищна рада на підставі свідчень жителів селища смт. Бабанка ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , встановила, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно постійно проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 , із квітня 2007 року по теперішній час у домоволодінні покійної ОСОБА_3 . 
Також надано довідку Бабанської селищної ради Уманського району про те, що в будинку по АДРЕСА_2 , власником якого була ОСОБА_3 , без реєстрації проживає з 2007 року по теперішній час позивач ОСОБА_1 , яка вчасно сплачує платежі за комунальні послуги, податок на землю (город біля будинку), а також самообкладання, заборгованості по вищевказаних платежах не має. 
Згідно довідки, виданої Бабанською селищною радою Уманського району, будинок в АДРЕСА_2 , належав покійній ОСОБА_3 , яка мала спадкоємця - сина ОСОБА_4 , який, у свою чергу, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Для з`ясування того, хто є законним власником спірного домоволодіння, судом першої інстанції було направлено запит до Уманської районної державної нотаріальної контори щодо наявності заведених спадкових справ після смерті власника спірного будинку ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_4 . 
Уманською районною державною нотаріальною конторою 13.04.2021 за №178/01-16 та № 179/01-16 надано відповіді про те, що після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа №73 за 2012 рік, а після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведена у приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Вострикової О.І. 
Згідно матеріалів спадкової справи № 73 за 2012 рік, заведеної Уманською районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа у справі – ОСОБА_2 , у визначений законом термін, звернулася до нотаріуса із заявою про те, що вона приймає спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 . 
Інший спадкоємець ОСОБА_7 також звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але в подальшому відкликав таку заяву та подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Після прийняття спадщини ОСОБА_2 отримано свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок ОСОБА_2 не отримано. 
Згідно повідомлення ОСОБА_8 приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області від 04.06.2021 № 127/01-16, 25.01.2010 нею була заведена спадкова справа №17/2010 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . В межах встановленого законодавством строку ОСОБА_4 була подана заява про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_3 . 
Позивач ОСОБА_9 у своєму позові просить суд визнати за нею право власності на спірний житловий будинок у порядку набувальної давності, зазначаючи, що у вказаному будинку вона проживає з 2007 року, коли в сільській раді їй повідомили, що будинок нікому не належить, що обумовило звернення з цим позовом до суду.
При цьому, в ході розгляду справи, було встановлено та підтверджено належними доказами, що станом на 2007 рік власник спірного будинку ОСОБА_3 була жива, від свого права власності на нерухоме майно у визначеному законодавством порядку вона не відмовлялася. Після її смерті була відкрита спадкова справа і спадкоємець за законом ОСОБА_4 виявив бажання прийняти спадщину про що написав відповідну заяву. 
Вказане підтверджується, зокрема, копією технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 , складеного станом на 19.06.2007, згідно якого власником будинку зазначена ОСОБА_3 , та довідки виконавчого комітету Бабанської селищної ради Уманського району, виданої станом на 06.07.2021 за №81, відповідно до погосподарської книги №7 за 2006-2010 роки за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , рахується житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .
Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, наявні між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. 
Таким чином, у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця.
Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.
Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи та які у відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України  повинен довести позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. 
Такі ж за змістом висновки слідують з постанови ВП ВС від 14.05.2019 у справі №910/17247/17.
У даному випадку для підтвердження законності об`єкту володіння та добросовісності заволодіння чужим майном позивач вказала на те, що вона з дозволу сільської ради заселилася в спірне домоволодіння у якого був відсутній власник.
Проте, в даному випадку юридичним власником спірного житлового будинку на час вселення позивача (тобто заволодіння майном) у 2007 році була  ОСОБА_3 , яка померла лише у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Доказів того, що між власником та позивачем у справі були досягнуті певні домовленості щодо підстав користування спірним житлом чи передання його в подальшому у власність позивачки суду надано не було. Отже стверджувати про те, що позивач добросовісно та законно заволоділа спірним об`єктом нерухомості підстав не має, адже вказане майно не вибувало з права власності ОСОБА_3 та його юридична доля мала бути вирішена саме у спосіб реалізації спадкових прав спадкоємцями ОСОБА_3 , а не в порядку набуття позивачем у власність за набувальною давністю, відповідно, позовні вимоги у справі є безпідставними, про що вірно вказано судом першої інстанції.
       Усі апеляційні посилання скаржника на те, що третя особа у справі ОСОБА_4 не висловила протягом часу проживання позивача в будинку жодних претензій щодо цього, а також щодо обставин вселення в будинок, на правильність вищенаведених висновків суду не впливають, адже юридично спірне домоволодіння не вибувало з права власності  ОСОБА_3 , яка це майно ні в який спосіб не відчужувала, отже воно ввійшло до складу спадщини, що відкрилася після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . У послідуючому спірне домоволодіння мало перейти у порядку спадкування до спадкоємців власника. Таким чином жодних прав щодо спірного майна у позивача в законний спосіб не виникало, отже не можна вести мову про те, що ОСОБА_1 добросовісно (як елемент набуття права власності на майно за набувальною давністю) користується спірним житловим будинком.
Таким чином скаржник помилково зазначає, що вона довела існування усієї сукупності правових елементів для визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю.
Усі апеляційні доводи скаржника про помилковість таких висновків не свідчать, адже не доводять вибуття спірного майна з права власності відповідача на користь позивача.
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.02.2022 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.02.2022 у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Бабанської селищної ради Уманського району Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 04.05.2022.

Суддя-доповідач         

Судді