ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/585/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №691/406/21 Категорія: 304080000 	Подорога Л. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 квітня 2022 року         м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Гончар Н.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2021 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, –

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 .
В обгрунтування позовних вимог бюро зазначило, що 10 листопада 2017 року о 21 год. 45 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 у м. Харкові, порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 .
Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.
Згідно з постановою Городищенського районного суду Черкаської області від 26 січня 2018 року відповідача було визнано винним у настанні зазначеної вище ДТП.
Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП не була застрахована, тому відповідно до положень підп. А) п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Потерпіла особа повідомила позивача про настання ДТП та надала останньому усі необхідні документи для відшкодування шкоди, а позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі.
Відповідно до звіту № 52/03/18 встановлено, що вартість відновлювального ремонту «Skoda» , д.н.з. НОМЕР_2 становить 147 663,44 грн, а ринкова вартість ТЗ становить 118 995,69 грн, таким чином витрати на відновлювальний ремонт ТЗ перевищують його вартість до ДТП.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю ТЗ до та після ДТП, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця ДТП.
Відповідно до розрахунку вартості КТЗ «Skoda» , д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП та розміру регламентної виплати та зобов`язуючих пропозицій встановлено, що вартість автомобіля після ДТП становить 76 000 грн. Таким чином розмір регламентної виплати становить 118 995,69 грн – 76 000 грн = 42 995,69 грн. Вартість проведення експертизи та встановлення розміру матеріального збитку становить 2 339,76 грн. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 45 335,45 грн.
За вказаних обставин оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду.
Відповідачу було направлено претензію щодо добровільного відшкодування шкоди в порядку регресу, проте відповіді позивачем так і не отримано, а шкода до цього часу так і не відшкодована, тому позивач звернувся до суду та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБ завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 45 335,45 грн та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.
Заочним рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено повністю.
Судом вказано на те, що оскільки ОСОБА_1 винний у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та своїми діями завдав матеріальних збитків потерпілому, які були відшкодовані МТСБУ, а також те, що відповідач у судове засідання не з`явився та не подав своїх заперечень щодо предмета спору, тому з останнього слід стягнути в порядку регресу завдану шкоду в розмірі 45335 грн. 45 коп. 
Не погоджуючись з такими заочним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його до суду апеляційної інстанції із вказівкою на те, що таке рішення підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою та неправильністю встановлення обставин, які мають значення у справі, внаслідок не обгрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильної їх оцінки, неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин.
Апелянт зазначає, що подія, яка відбулась, не призвела до повного знищення автомобіля, та сума завданих матеріальних збитків становить значно менше, ніж зазначено в звіті.
Обгрунтовуючи суттєві порушення та відступлення експертом від спеціальних методик товарознавчої експертизи, апелянт вказує на те, що проведення експертизи проводилося без присутності відповідача та з порушенням вимог методики проведення огляду. Під час проведення експертизи ніхто запрошений не був. Тобто можливість повідомити про проведення експертизи, а саме дату, місце та час проведення експертизи, як експерт так і власник пошкодженого автомобіля мав.
Далі ОСОБА_1 зазначає, що дослідницька частина звіту взагалі не містить детального опису пошкоджень та їх розташування, які досліджував експерт. Більшість вказаного у звіті експертного дослідження наводить на заміну тої чи іншої деталі, але не зазначено необхідності в даній заміні та чи є взаємозв`язок між несправністю деталей та ДТП. На переконання скаржника, експерт самостійно. Встановивши необхідність заміни вищенаведених запасних частин, експерт фактично включив їх до переліку ушкоджень, які були отримані ТЗ «Skoda», вийшов за межі своєї компетенції, оскільки експерт повинен був провести дослідження наступним чином: визначити механізм зіткнення КТЗ; можливість пошкодження окремих складників конкретної події та причинно-наслідкового зв`язку даної ДТП з пошкодженням складників; технічний стан досліджуваного КТЗ та наявність причинно-наслідкового зв`язку із настанням ДТП. При цьому дослідницька частина звіту експерта взагалі не містить належного обгрунтування визначення вищенаведених частин.
Апелянт зазначає, що звіт експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами, а визначеність експертом про повну зношеність автомобіля та нерентабельність його відновлення є передчасним та не відповідає дійсності.
Крім того в апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що з 06 березня 2018 року позивач знав про настання ДТП, а з 27 березня 2018 року мав всі документи щодо визначення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, проте до суду не звернулися. Натомість позивач звернувся до суду з позовом після спливу трьохрічного строку, оскільки звернувся до суду лише 28 квітня 2021 року, поза межами загальної позовної давності. Жодних доводів та доказів неможливості подати до суду позов про відшкодування шкоди раніше до позовної заяви додано не було, як і не було додано клопотання про продовження строку для подачі позовної заяви з вказаними підставами такого довгого часу не подання позову.
Керуючись такими доводами, ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2021 року та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
У наданому відзиві представник Моторного (транспортного) страхового бюро України не погодився з доводами апеляційної скарги. Рішення районного суду вважає законним та обґрунтованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи встановлено, що 10 листопада 2017 року близько 21 год 45 хв по вул. Добролюбова у м. Городище Черкаської області, керуючи автомобілем ВАЗ-2109, д.н.з. НОМЕР_1 при виїзді на нерегульоване перехрестя з вулицею Першого Травня, не надав перевагу у русі автомобілю Шкода, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та скоїв із ним зіткнення.
Постановою Городищенського районного суду Черкаської області від 26 січня 2018 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 6).
06 березня 2018 року водій автомобіля Skoda Roomster, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 10 листопада 2017 року за участі автомобіля ВАЗ – 2109, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Skoda Roomster, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ТОВ «Дистрибуційна компанія «Фаза ЛТД», під керуванням водія ОСОБА_2 (а.с. 7-8).
Судом також встановлено, що на момент настання ДТП ОСОБА_1 не мав договору страхування цивільно-правової відповідальності.
Згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № 1848881 від 12 вересня 2017 року, автомобіль Skoda Roomster, був застрахований ПАТ «СК «ВУСО» (а.с. 13-14).
Відповідно до звіту № 52/03/18 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) від 27 березня 2018 року, виготовленого на замовлення МТСБ, встановлено, що ринкова вартість КТЗ становить 118 995,69 грн, вартість відновлювального ремонту становить 147 663,44 грн., вартість транспортного засобу у пошкодженому стані після 76 000 грн. ( а.с. 18, 36).
ТОВ «Дистрибуційна компанія «Фаза ЛТД» звернулося до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 40).
Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.
Згідно з довідкою № 1 від 25 вересня 2018 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, наказу МТСБУ № 9458 від 11 жовтня 2018 року, рахунку – фактури № 16/03/18 від 28 березня 2018 року, рахунку про оплату № АО1552 від 28 вересня 2018 року, платіжних дорученнь № 993901 від 12 жовтня 2018 року, № 993856 від 12 жовтня 2018 року, № 904265 від 27 квітня 2018, МТСБУ сплачено ТОВ «Дистрибуційна компанія «Фаза ЛТД» регламентні виплати у розмірі 42 995, 69 грн та за вартість проведення експертизи у розмірі 2 339, 76 грн, а всього на суму 45 335, 45 грн. (а.с. 50) 
Таким чином за матеріалами справи встановлено, що власнику пошкодженого автомобіля МТСБ було виплачено різницю між вартістю транспортного засобу до ДТП та вартістю КТЗ після ДТП - (42 995,96 грн); 750 грн ФОП ОСОБА_3 за послуги з проведення огляду ТЗ, виїзд на його огляд, складання калькуляції вартості відновлювального ремонту, відправлення електронного телеграфного повідомлення з запрошенням на огляд зацікавлену сторону; 1 589,76 грн ТОВ «Аудатекс Україна» за послуги з доступу для розміщення інформації про транспортний засіб з метою оцінки можливого продажу на загальну суму 45 335, 45 грн. 
Позивач звернувся до суду за відшкодуванням саме вказаних виплачених сум.
Власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного правління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах (частина шоста статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів»).
Відповідно до статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» регулюється порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу.
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. (частина перша зазначеної статті Закону)
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. (ч. 2 ст. 30 Закону) 
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 22 лютого 2018 року в справі № 140/481/16-ц, від 30 січня 2019 року в справі № 753/21303/16-ц, від 14 липня 2020 року в справі № 525/1592/18, від 01 серпня 2018 року в справі № 363/2222/16-ц, від 01 квітня 2020 року в справі № 754/10777/15-ц, 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18.
При цьому у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року за результатами розгляду справи № 729/1523/14 міститься висновок суду, який полягає у наступному: «У разі якщо власник автомобіля не погоджується із визнанням його фізично знищеним, розмір шкоди обраховується як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.
Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, що відповідає вартості ТЗ до ДТП та витратами з евакуації ТЗ з місця ДТП ( п. 15 Постанови пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».
Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2021 року у справі № 757/22936/19 наголосив на тому, що у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди. Такий підхід до визначення розміру збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, який грунтується на тому, що розмір збитків повинен відповідати реальній вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, є усталеним.
Таким чином у даній справі, хоч вартість відновлювального ремонту ТЗ перевищує ринкову вартість ТЗ до ДТП (ремонт економічно необгрунтований), проте власник пошкодженого автомобіля, отримавши від МТСБ різницю між вартістю ТЗ до та після ДТП, не погодився із визнанням його фізично знищеним, тому районний суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача майнову шкоду, завдану внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП та додаткові витрати.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Розмір завданої шкоди автомобілю Skoda Roomster, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ТОВ «Дистрибуційна компанія «Фаза ЛТД», визначений у звіті № 52/03/18 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) від 27 березня 2018 року, виготовленого на замовлення МТСБ
При цьому аргументи відповідача про те, що огляд пошкодженого автомобіля проведено з порушенням Методики, оскільки відповідач особисто не був присутнім при огляді транспортного засобу та не викликався для його проведення, апеляційним судом не враховуються як підстава для неврахування такого звіту як належного доказу отриманих ТЗ пошкоджень. Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не вимагає присутності винуватця при огляді, а передбачає лише його бажане повідомлення про час та місце огляду. Якщо ж його не було при проведені огляду, то оцінка не може бути поставлена під сумнів з цих підстав.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 листопада 2020 року за результатами розгляду справи № 643/10751/16-ц.
Апелянт наголошує на тому, що під час проведення експертизи ніхто запрошеним не був, хоча відповідач повідомляв власника автомобіля про бажання бути присутнім під час проведення експертизи. Проте такі доводи спростовуються протоколом технічного огляду КТЗ від 23 березня 2018 року, на якому був присутній водій (довірена особа власника) ОСОБА_2 (а.с. 19), а також електронним повідомленням № 000335 із запрошенням на огляд ОСОБА_1 (а.с. 20)
Інші аргументи апелянта щодо порушення експертом Методики проведення експертизи апеляційним судом не враховуються, оскільки грунтуються на суб`єктивному та однобічному підході відповідача до його оцінки та незгоди з її результатом.
Щодо посилань ОСОБА_1 на необхідності застосування судом пропуску строку позовної давності, апеляційний суд зазначає наступне.
З огляду на доведеність позовних вимог та неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи судом першої інстанції, заява про застосування строку позовної давності розглядається апеляційним судом.
Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції (постанова від 24.10.2018 у справі№ 317/3698/15-ц).
Скаржник переконує суд, що з 06 березня 2018 року позивач знав про настання ДТП, а з 27 березня 2018 року мав всі документи щодо визначення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, проте до суду звернувся за межами загальної позовної давності.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).
Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
З матеріалів справи встановлено, що МТСБУ відшкодувало шкоду власнику пошкодженого автомобіля ДК «Фаза ЛТД» 12 жовтня 2018 року, зокрема перерахувало регламентну страхову виплату згідно платіжного доручення № 993856, тому і право у позивача на звернення з даним позовом у порядку регресу виникло з 13 жовтня 2018 року.
З даним позовом до суду МТСБУ звернулося через засоби поштового зв`язку 24 квітня 2021року (а.с. 53), тобто в межах загального строку позовної давності, тому доводи апелянта в частині звернення позивача до суду поза межами такого строку є безпідставними.
Ураховуючи встановлені належним чином районним судом фактичні обставини у справі на підставі наданих доказів, ним було належним чином застосовано відповідні норми матеріального права, правильно вирішено спір, ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення.
Колегія суддів розглянула доводи апеляційної скарги та навела оцінку їх аргументам. За результатами апеляційного перегляду підстав для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено. 
Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судові витрати, понесені скаржником, залишаються за стороною, яка їх понесла.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді