ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року	Львів	Справа № 380/11683/21 пров. № А/857/2943/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                                             Кухтея Р.В.
суддів :                                                            Носа С.П., Шевчук С.М. 
з участю секретаря судового засідання:            Кахнич Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Дмитришин Мирослави Петрівни на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року (ухвалене головуючою-суддею Сидор Н.Т., час проголошення рішення 14 год 48 хв у м. Львові, повний текст судового рішення складено 29 грудня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправними та скасування рішень,

                                                       в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанову про заборону в`їзду в Україну та рішення про відмову у перетині державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 23.04.2021.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача Дмитришин М.П. подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 перетнув адміністративний кордон ВЕЗ «Крим», пред`явивши закордонний паспорт встановленого зразка з дотриманням усіх вимог чинного на момент такого перетину законодавства та в подальшому на законних підставах  потрапив на територію України, про що свідчить відсутність будь-яких відомостей про притягнення його у 2014 році до адміністративної відповідальності за порушення правил перетинання державного кордону України. Крім того, звертає увагу на те, що закордонний паспорт позивача містить лише одну відмітку щодо перетину пункту пропуску «Сімферополь» 16.07.2013, тобто до набрання чинності розпорядженням Кабінету Міністрів України №424-р від 30.04.2014 «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю».
Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що 23.04.2021 о 21 год 10 хв в пункт пропуску «Львів» на в`їзд в Україну рейсом BRU 827 «Мінськ-Львів» на приліт прибув громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки, складеної старшим зміни прикордонних нарядів інспектором прикордонної служби - майстром 2 групи інспекторів прикордонного контролю першого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Львів» старшим прапорщиком Віталією Сукач, зазначено, що 23.04.2021 о 21 год 10 хв в пункті пропуску через державний кордон «Львів» Львівського прикордонного загону під час перевірки документів у пасажирів авіарейсу BRU №827 сполученням «Мінськ - Львів» була виявлена особа, яка пред`явила на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_1 , виданий 18.04.2015 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Під час здійснення заходів контролю другої лінії було встановлено, що даний громадянин перетинав державний кордон через закриті пункти пропуску на території ТОТ, а саме 2014 року прибув поромом через Керченську поромну переправу, в подальшому маючи намір перетнути державний кордон на територію України. Проте пункт пропуску виявився тимчасово закритий, який саме даний громадянин назвати не зміг. Даним громадянином було прийнято рішення повернутися авіарейсом «Сімферополь-Москва» через тимчасово закритий пункт пропуску «Сімферополь». ОСОБА_1 перетнув тимчасово закритий пункт пропуску без дозволу відповідних органів влади, чим порушив вимоги п.3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №367 від 04.06.2015, а саме допустив в`їзд на ТОТ АРК та виїзд з неї з порушення визначених цими нормативними актами вимог: без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.
Додатками до довідки є: копія паспортного документу громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_1 , виданого 18.04.2015 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю та особі без громадянства; пояснення громадянина щодо причин в`їзду на ТОТ; рапорт старшого зміни прикордонних нарядів.
На підставі вказаної довідки, інспектором прикордонної служби - майстром 2 групи інспекторів прикордонного контролю першого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Львів» старшим прапорщиком Віталією Сукач було винесено постанову про заборону в`їзду в Україну від 23.04.2021, якою заборонено громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловічої статі, Україна, Івано-Франківська область, селище Войнилов, документ, що посвідчує особу - закордонний паспорт громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_1 , виданий 18.04.2015 в`їзд на територію Україну строком на 3 (три) роки.
Одночасно з постановою про заборону в`їзду в Україну, 23.04.2021 цим же інспектором прикордонної служби було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 23.04.2021, якою громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 було відмовлено у перетинанні державного кордону України.
Вважаючи оспорювані постанову та рішення протиправними, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогою про їх скасування.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що уповноважені особи Львівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, приймаючи спірні постанову та рішення, діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» №661-IV від 03.04.2003 (далі - Закон №661-IV) передбачено, що на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про прикордонний контроль» №1710-VI від 05.11.2009 (далі - Закон №1710-VI), прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.
Прикордонний контроль здійснюється щодо: 1) осіб, які перетинають державний кордон; 2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі; 3) вантажів, що переміщуються через державний кордон.
Прикордонний контроль включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; 3) виконання доручень правоохоронних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; 6) перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.
Прикордонний контроль забезпечується шляхом: 1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; 2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин; 3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних; 4) спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження; 5) здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів; 6) організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов`язана з міжнародним сполученням; 7) координації дій контрольних органів і служб.
Згідно ч.ч.1-3 ст.6 Закону №661-IV, перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.
Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.
Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.
Згідно ч.1, 2 ст.8 Закону №661-IV, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; 3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; 4) підтвердження мети запланованого перебування; 5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.
Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 Закону №661-IV.
Статтею 14 Закону №661-IV передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Згідно ч.2 ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», в`їзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №367 від 04.06.2015, в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом та спеціальним дозволом, виданим територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області; громадян України - за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
При цьому, згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема, якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.
З матеріалів справи видно, що громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 було відмовлено в перетинанні державного кордону України у зв`язку з тим, що він перетнув тимчасово закритий пункт пропуску без дозволу відповідних органів влади, чим порушив вимоги п.3 Порядку №367, а саме допустив в`їзд на ТОТ АРК та виїзд з неї з порушення визначених цими нормативними актами вимог: без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.
При цьому, колегія суддів зазначає, що факт прибуття у 2014 році до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим авіасполученням «Москва-Крим (Сімферополь)» та повернення у зворотньому напрямку із Сімферополя в Москву підтверджується письмовими поясненнями позивача від 03.04.2021.
Таким чином, враховуючи наявність встановленого факту в`їзду позивачем на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим та виїзд з неї без отримання відповідного дозволу та поза належними контрольними пунктами в`їзду-виїзду, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття відповідачем оспорюваних рішень.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що покликання позивача на відсутність відомостей про притягнення його у 2014 році до адміністративної відповідальності за порушення правил перетинання державного кордону України не спростовує факту порушення ним порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї у 2014, що підтверджується матеріалами справи та слугувало підставою до прийняття відповідачем постанови про заборону в`їзду у Україну позивачу у відповідності до вимог ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та як наслідок рішення про відмову в перетинанні державного кордону України відповідно до вимог ч.1 ст.14 Закону №1710-VI.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо спірних правовідносин.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006).
Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                    п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Дмитришин Мирослави Петрівни залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року по справі №380/11683/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 08.06.2022