ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
18 травня 2022 року                                                                м. Чернівці
справа № 717/1012/20
провадження №22-ц/822/295/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н. К.
суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.
секретар Петранюк Ю.Т. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія – Чернівецьке обласне управління, на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Туржанського В.В.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовної заяви
У вересні 2020 року  акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовна заява обґрунтована тим, що 14 лютого 2019 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір про споживчий кредит №62-033 (під іпотеку).
Відповідно до п. 2.2. кредитного договору кредит надається в розмірі 1200000,00 грн. на строк 120 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 13 лютого 2029 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлений згідно з умовами цього договору.
Пунктом 2.4.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 21,49 процента. Зазначена в цьому пункті договору процентна ставка є фіксованою.
АТ «Ощадбанк» свої зобов`язання щодо надання кредиту позичальнику ОСОБА_2 виконав відповідно до умов кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, що підтверджується випискою по рахунку та меморіальним ордером №62-033 від 14 лютого 2019 року.
Відповідно до п. 3.3.3. Кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту та сплату процентів за користування ним щомісячно ануїтетними платежами в розмірі 24 388,28 грн. шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначену договором. Перший ануїтетний платіж позичальник сплачує до 13 березня 2019 року, в подальшому - не пізніше 13 числа кожного місяця.
У зв`язку з простроченням позичальником повернення заборгованості по кредиту та відсотках на строк понад три місяці, банком було направлено позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту від 07 липня 2020 року, яку отримано ОСОБА_2 10 липня 2020 року, як за адресою його реєстрації, так і за адресою фактичного місця проживання, які зазначені в кредитному договорі. 
Проте вказану вимогу банку позичальник ОСОБА_2 у встановлений строк не виконав.
Пунктом 9.3. кредитного договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню Основної суми боргу та сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15% суми простроченого платежу.
Також в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №5-033 від 14 лютого 2019 року.        
Враховуючи невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором поручителю ОСОБА_1 також була направлена вимога про виконання зобов`язань забезпечених порукою №122.20- 1 2/45975/202 від 07 липня 2020 року, яка отримана нею 10 липня 2020 року, однак зазначена вимога поручителем у встановлений строк не виконана.
Крім того, оскільки сума заборгованості по кредитному договору ОСОБА_2 розрахована станом на 15 вересня 2020 року, АТ «Ощадбанк» донараховано в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 15 вересня 2020 року по 18 жовтня 2021 року інфляційні втрати та 3% річних.
Таким чином, станом на 18 жовтня 2021 року загальний розмір заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором №622 033 від 14 лютого 2019 року становить 1 511 100,71 грн., яка складається із заборгованості за основним боргом - 1 151 955,33 грн., процентів користування кредитом - 166 650,36 грн.; пені за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів за користування кредитом - 393,39 грн. (зазначена сума визначена шляхом зменшення суми нарахованої пені - 644,66 грн. на суму сплаченої пені - 251,27 грн.); 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 37 652,12 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 5 447,07 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 130 170,95 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 18 831,49 грн.
Посилаючись на вказані обставини, просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Чернівецьке облуправління АТ "Ощадбанк" борг за договором про споживчий кредит (під іпотеку) №62-033 від 14 лютого2019 року в сумі 1 511 100,71 грн., що складається із заборгованості за основним боргом кредитом - 1 151 955,33 грн., процентів за користування кредиту - 166 650,36 грн.; пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та процентів за користуванням кредиту - 393,39 грн. (зазначена сума визначена шляхом зменшення суми нарахованої пені - 644,66 грн. на суму сплаченої пені - 251,27 грн.), 3% процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу кредиту) - 37 652,1 2 грн.; 3% процентів річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 5 447,07 грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 30 1 70,95 грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 18 831,49 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з  ОСОБА_2  та ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" 1 508 907 гривень 69 копійок заборгованості за кредитним договором, в тому числі: заборгованість за основним боргом (кредитом) 1 151 955 гривень 33 копійки, заборгованість по відсотках за період по 10 вересня 2020 року в сумі 164 522 гривні 97 копійок, пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та процентів за користування кредитом - 393 гривні 39 копійок, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) – 37 652 гривні 12 копійок, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 5381 гривня 50 копійок, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 130 170 гривень 95 копійок, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 18 831 гривня 49 копійок.
Стягнуто з  ОСОБА_2  та ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" по 11316 гривень 81 копійці в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору.
Рішення суду в частині солідарного стягнення з  ОСОБА_2  та ОСОБА_1  30 000 гривень заборгованості за основним боргом (кредитом) не приведено до виконання.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
На дане рішення акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія – Чернівецьке обласне управління подало апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення в частині суми заборгованості за кредитним договором та задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. 
Посилається на те, що згідно п. 3.3.3. кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за користування ним щомісячно ануїтентними платежами в розмірі 24388,28 грн. Перший ануїтентний платіж позичальник сплачує до 13 березня 2019 року, в подальшому - не пізніше 13 числа кожного місяця.
Отже, сума нарахованих процентів в сумі 20 631,07 (в розрахунку заборгованості це суми 7987,11 грн. + 12643,96 грн.) є складовою частиною нарахованих процентів за розрахунковий місячний період з 13 серпня 2020 року по 10 вересня 2020 року та не залежить від кількості днів у даному періоді, так як згідно умов п. 2.4.2 кредитного договору місячний платіж розраховується виходячи з кількості днів у місяці 30 днів незалежно від кількості днів в розрахунковому періоді.
При цьому звертає увагу на те, що відображення відсотків 14 вересня 2020 року не означає їх нарахування після 10 вересня 2020 року, та як вже було зазначено, є складовою розрахункової суми за певний платіжний період, та нараховується після закінчення встановленого в договорі щомісячного періоду оплати по кредиту та відсоткам, яка згідно умов договору складає 13 число кожного місяця.
Вважає безпідставним прийняття судом кількості днів в розрахунковому періоді 27, а не 30 днів, як прямо зазначене в п. 2.4.2. кредитного договору.
Отже, АТ «Ощадбанк» правомірно нараховано проценти по кредиту за розрахунковий період та не має правового значення дата здійснення зазначеного нарахування, як і фактична кількість днів в зазначеному періоді.
Тому, рішення суду в частині відмови АТ «Ощадбанк» в стягненні процентів є неправомірним та підлягає зміні із задоволенням позовних вимог позивача в повному обсязі.
АТ «Ощадбанк» також вважає неправомірними висновки суду щодо сплати позичальником в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 20 000 грн. згідно квитанції від 14 грудня 2021 року, які суд вважає доведеними та у зв`язку з цим не приведення до виконання рішення суду на суму 20 000 грн.
Суд першої інстанції неправомірно прийняв у якості доказів погашення кредиту квитанцію від 14 грудня 2021 року, яка не підтверджує спрямування коштів на погашення боргу за кредитним договором, натомість в призначенні платежу згідно зазначеної квитанції зазначено поповнення згідно договору №1 9426077825 від 13 лютого 2019 року та жодним чином не зазначено цільове призначення зазначених коштів в якості погашення кредитної заборгованості. Тобто позичальником було здійснено поповнення виключно поточного рахунку - вкладу без безпосереднього спрямування коштів на кредит.
Кошти в сумі 20 000 грн. знаходяться на поточному рахунку ОСОБА_2 та не можуть бути спрямовані АТ «Ощадбанк» в погашення кредитної заборгованості у зв`язку з їх арештом.
При цьому вважає безпідставним твердження суду, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що такі кошти не можуть бути зараховані в рахунок погашення заборгованості кредитним договором.
15 грудня 2021 року в судовому засіданні представниками АТ «Ощадбанк» на підтвердження арешту відповідного поточного рахунку надано виписки по вкладеному рахунку станом на 15 грудня 2021 року та Постанову про арешт коштів на рахунках ОСОБА_2 , які судом не долучено та повернуто позивачу.
В той же час, судом першої інстанції 15 грудня 2021 року прийнято від ОСОБА_1 квитанцію від 14 грудня 2021 року щодо погашення нею 20 000 грн. поза межами строків на подання доказів, докази прийнято без підтвердження надсилання іншій стороні.
Також АТ «Ощадбанк» вважає, що Кельменецьким районним судом неправомірно відхилено як докази меморіальний ордер та виписки по рахунку, які є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Позиція апеляційного суду 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду оскаржується АТ «Ощадбанк» в частині відмови у задоволенні позовних вимог та суми заборгованості за основним боргом (кредитом), яку не приведено до виконання.
Рішення суду в частині солідарного стягнення заборгованості за основним боргом (кредитом) у розмірі 1 151 955 гривень 33 копійки, заборгованість по відсотках за період по 10 вересня 2020 року в сумі 164 522 гривні 97 копійок, пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та процентів за користування кредитом - 393 гривні 39 копійок, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) – 37 652 гривні 12 копійок, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 5381 гривня 50 копійок, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 130 170 гривень 95 копійок, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 18 831 гривня 49 копійок сторонами не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом встановлено, що 14 лютого 2019 року між ПАТ „Державний ощадний банк України” та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про споживчий кредит №62-033 (під іпотеку), відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 1 200 000 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 21.49% річних, на строк 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 13 лютого 2029 року. 
Згідно з пунктом 3.3.3 договору сплата ануїтетного платежу в розмірі 24 388 гривень 28 копійок в рахунок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснюється не пізніше 13 числа кожного місяця. 
Пунктами 3.9.1 -3.9.1.1. кредитного договору визначено, що банк має право вимагати дострокового повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають до сплати за цим договором), у випадку, якщо буде мати місце затримання сплати частини основної суми боргу за кредитом та /або процентів за користування кредитом , інших платежів за цим договором на три календарні місяці.
Відповідно до пункту 3.9.2 виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати одержання такої вимоги від банку. Сторони домовились, що термін дострокового повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за його користування та інших платежів, що містяться у вимозі банку, направленої позичальнику, відповідно до цього пункту договору є зміною терміну остаточного повернення кредиту в бік його зменшення. Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений строк виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення кредиту та інших платежів, починає підліковуватися з дати вручення позичальнику відправлення, яка зазначена в повідомленні про вручення поштового відправлення, або з дати зазначеної на такому листі позичальником про отриманні позичальником зазначеного листа особисто. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання позичальнику через відсутність за місцем проживання вказаної особи, через його відмову прийняти поштове відправлення, незнаходження фактичного місця проживання позичальника або з інших причин, письмова вимога про усунення порушення зобов`язання, вважається врученою позичальнику у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
14 лютого 2019 року між ПАТ „Державний ощадний банк України”, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки №5-033, згідно з п.п. 2.1 якого, поручитель ОСОБА_1 зобов`язується відповідати солідарно із ОСОБА_2 за виконання зобов`язань, що випливають із умов кредитного договору укладеного між ПАТ „Державний ощадний банк України” та ОСОБА_2 - 14 лютого 2019 року. 
Відповідно до пунктів 3.2.1., 3.2.4 договору поруки поручитель зобов`язалася самостійно контролювати дотримання та своєчасне виконання боржником зобов`язання перед кредитором. З метою реалізації відповідно до умов цього договору права вимоги до поручителя кредитор має право пред`явити (направляти) поручителю вимогу. Ненаправлення кредитором вимоги не позбавляє кредитора права вимагати у поручителя виконання зобов`язання відповідно до умов цього договору за законодавства. 
07 липня 2020 року акціонерним товариством „Державний ощадний банк України” було направлено ОСОБА_2 за адресами приживання та реєстрації, які зазначені у кредитному договорі, вимогу про дострокове повернення кредиту протягом 60 календарних днів. 
З рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали вимоги 10 липня 2020 року. 

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 

Щодо долучення до матеріалів справи виписки по рахунку та постанови про арешт коштів боржника на стадії апеляційного розгляду справи
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони.
Відповідно до частини четвертої статті 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Згідно з частиною восьмою статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи.
У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Зважаючи на те, що позивач подавав до суду першої інстанції виписку по рахунку боржника та постанову державного виконавця про арешт коштів, однак вказані докази були повернуті представнику банку, в той же час, у тому ж судовому засіданні, судом першої інстанції прийнято докази від відповідачки ОСОБА_1 , що може свідчити про порушення судом першої інстанції принципу змагальності по відношенню до однієї із стороні спору, апеляційний суд вважає за можливе приєднати до матеріалів справи виписку по рахунку боржника та постанову державного виконавця про арешт коштів боржника. 

Щодо розгляду справи по суті в межах доводів апеляційної скарги
Задовольняючи вимогу про стягнення заборгованість по відсотках за період до 10 вересня 2020 року в сумі 164 522 гривні 97 копійок та 3% річних від зазначеної суми процентів - 5381 гривня 50 копійок, суд першої інстанції виходив з того, що акціонерне товариство „Державний ощадний банк України” мало право нараховувати відсотки за користування кредитом у передбаченому кредитним договором розмірі до 10 вересня 2020 року, тобто протягом строку дії кредитного договору.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про не звернення до виконання рішення суду в частині солідарного стягнення з  ОСОБА_2  та ОСОБА_1  на суму 30 000 гривень, оскільки після відкриття провадження у справі і до винесення рішення суду відповідачем сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 20 000 гривень згідно квитанції від 14 грудня 2021 року та 10 000 гривень згідно квитанції від 20 січня 2022 року.
З таким висновком в оскаржуваній частині не погоджується колегія суддів.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 1 200 000 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 21.49% річних, на строк 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 13 лютого 2029 року. 
Згідно з пунктом 3.3.3 договору сплата ануїтетного платежу в розмірі 24 388 гривень 28 копійок в рахунок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснюється не пізніше 13 числа кожного місяця. 
Відповідно до п.2.4.2 кредитного договору нарахування процентів здійснюється, починаючи з дати видачі кредиту до терміну остаточного повернення кредиту. Визначеного в цьому договорі. Проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом, виходячи з кількості днів користування кредитом у місяці – 30 днів, а у році – 360 незалежно від кількості днів в розрахунковому періоді.
Судом встановлено, що банк скористався правом дострокового повернення усієї суми кредиту направивши відповідачам вимоги, які отримані ними 10 липня 2020 року. Отже, враховуючи умови кредитного договору банком змінено строк виконання зобов`язання на 10 вересня 2020 року, 60-й день з дня отримання вимоги.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, нараховані проценти в сумі 20 631,07 - це сума процентів 7987,11 грн та 12 643,96 грн, нарахованих за розрахунковий період з 13 серпня 2020 року по 10 вересня 2020 року, що відповідає умовам кредитного договору, зокрема п.2.4.2 кредитного договору, відповідно до якого місячний платіж розраховується виходячи з кількості днів у місяці 30 днів незалежно від кількості днів в розрахунковому періоді.
Отже, акціонерним товариством „Державний ощадний банк України” правомірно нараховано проценти за користування кредитом у розмірі 166 650,36 грн, що є підставою для задоволення вимог банку в цій частині в повному обсязі.
Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі грошові зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.
У кредитора при цьому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.
Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають нарахуванню та стягненню у разі наявності факту прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання незалежно від того, чи скористався кредитодавець правом на дострокове повернення кредиту, тобто строк кредитування припинився, чи договірні відносини між сторонами тривають.
Зважаючи на те, що апеляційним судом задоволено вимогу банку про стягнення процентів за користування кредитом у заявленому позивачем розмірі, розмір 3% річних від зазначеної суми процентів також підлягає задоволенню на суму 5 447,07 грн.

Що стосується висновку суду першої інстанції про незвернення до виконання рішення суду на суму 30 000 грн.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про незвернення до виконання рішення суду в частині солідарного стягнення з  ОСОБА_2  та ОСОБА_1  на суму 30 000 гривень, оскільки після відкриття провадження у справі і до винесення рішення суду відповідачем сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 20 000 гривень згідно квитанції від 14 грудня 2021 року та 10 000 гривень згідно квитанції від 20 січня 2022 року.
З таким висновком частково не погоджується колегія суддів.
Відповідно до п. 3.3.1. кредитного договору будь-який платіж за цим договором (повернення, сплата процентів за користування кредитом, комісійної винагороди, штрафних санкцій тощо) вважається погашеним з моменту зарахування відповідної суми на відповідний внутрішній рахунок банку.
Як вбачається з квитанції №1942607782 від 14 грудня 2021 року, ОСОБА_3 вніс до каси банку 20 000 грн, призначення платежу зазначено – поповнення згідно договору №19426077825 від 13 лютого 2019 року, отримувач ОСОБА_3 (а.с.100 т.2), що не підтверджує спрямування коштів на погашення кредитної заборгованості.
Натомість з квитанції №3841170225 від 20 січня 2022 року на суму 10 000 грн вбачається, що ОСОБА_3 вніс ці кошти для погашення кредитів, отримувач – АТ Ощадбанк (а.с.110 т.2). 
Рахунки зазначені в цих квитанціях, як і призначення платежу, є різними, що також підтверджує незарахування коштів у сумі 20 000 грн на погашення кредиту.
Апеляційним судом також встановлено, що постановою державного виконавця від 18 червня 2021 року, накладено арешт на кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках (а.с.183 т.2).
З виписки по рахунках ОСОБА_3 вбачається, що 20 000 грн знаходяться в залишку на рахунку № НОМЕР_1 , на який накладено арешт постановою державного виконавця від 18 червня 221 року. 
Таким чином, суму заборгованості за основним боргом (кредитом), яку за рішенням суду не звертати до виконання слід зменшити з 30 000 гривень до 10 000 гривень.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та визначення розміру заборгованості підлягає зміні. 
Щодо судових витрат
Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.
З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційним судом задоволено апеляційну скаргу банку в повному обсязі.
За подання позовної заяви банком сплачено судовий збір у розмірі 19 824,29 грн (а.с.2 т.1) та 2842,22 грн (а.с.10 т.2).
З меморіального ордера №3681322425 від 02 березня 2022 року вбачається, що АТ «Ощадбанк» за подання апеляційної скарги сплатило судовий збір в сумі 3153 гривні.
Отже, з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 12909 гривень 75 копійок в рахунок відшкодування позивачу витрат, понесених на оплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія – Чернівецьке обласне управління задовольнити.
Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2022 року в частині визначення розміру заборгованості змінити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Чернівецьке облуправління АТ "Ощадбанк" борг за договором про споживчий кредит (під іпотеку) №62-033 від 14 лютого 2019 року в сумі 1 511 100,71 грн., що складається із заборгованості за основним боргом - 1 151 955,33 грн., процентів за користуванням кредитом - 166 650,36 грн.; пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та процентів за користуванням кредиту - 393,39 грн., 3% процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу кредиту) - 37 652,1 2 грн.; 3% процентів річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 5 447,07 грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 30 170,95 грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 18 831,49 грн.
Змінити суму заборгованості за основним боргом (кредитом), яку за рішенням суду не приведено до виконання з 30 000 гривень до 10 000 гривень.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з  ОСОБА_2  та ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" по 12 909 гривень 75 копійок в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 26 травня 2022 року.

Головуючий                                                Н.К. Височанська
Судді:                                                 І.Н. Лисак 
                                                             І.Б. Перепелюк